S1 
Alectoria sarmentosa är i sterilt tillstånd vanlig i Jämtland; ofvan träd- 
gränsen uppträder den (t. ex. på Vällista och Snasahögen) som forma 
cincinnata (Fr.) på blåsiga klippor. Fertil synes den vara sällsynt; de 
utdelade exemplaren insamlades på en gammal gran i skogen på slutt- 
ningen af Vällistafjället. Ett enda, synnerligen vackert, fertilt exemplar 
anträffade jag sommaren 1910 likaledes på gran nära toppen af ett skogs- 
berg i närheten af Undersåkers kyrka. 
De under n:is 255—257 utdelade Nephroma-arterna stå onekligen hvar- 
andra synnerligen nära. N. parile har också af svenska lichenologer 
oftast betraktats som en form af N. levigatum. Såvidt jag kunnat finna, 
är den dock lika väl skild från denna art, som den i sin tur är från 
N. resupinatum. 
Ramalina calicaris (= R. calicaris var. canaliculata i TH. M. FRIES 
Lichenographia scandinavica) är insamlad på Omberg, hvilket torde vara 
en af de nordligaste fyndorterna för denna art i vårt land. I Stock- 
holmstrakten har jag icke funnit den, men väl den snarlika R. fraxinea 
f. calicariformis Nyl., som har krökta sporer. 
R. subfarinacea har länge förbisetts af de svenska lichenologerna, hvar- 
för dess geografiska utredning inom Sverige är föga känd. De utdelade 
exemplaren härstamma dels från Vetterns stränder vid Hästholmen söder 
om Omberg (a), dels från Kristinebergs zoologiska station i Bohuslän 
(b). Arten synes hufvudsakligen förekomma vid kusterna. På östra sidan 
är den anträffad åtminstone upp till Stockholms skärgård, där jag insamlat 
den på Runmarö. 
Beträffande Rinodina septentrionalis (n. sp.) hänvisas till den nyligen 
offentliggjorda beskrifningen. 
Gust. O. Malme. 
Parmelia intestiniformis (Vill.) Ach. 
För många år sedan fann jag nämnda lafart i Östergötland på de högsta 
bergen öster om Marmorbrukets gård. Den 1 juli 1912 besökte jag åter 
samma växtställe, och därvid visade det sig, att den förekom därstädes 
ej så litet, men endast steril. 
Parmelia intestiniformis är en nordlig art, hvilken har ett utbrednings- 
område, som sträcker sig ett godt stycke utom fjälltrakterna. På vårt 
lands västra sida är den nämligen känd från Värmland och ända ned i 
mellersta Dalsland, t. ex. i Gunnarsnäs, och på östra sidan förut från 
Halmbyboda i Uppland (TH. FRIES Lich. Scand.). Värmdön i Stockholms 
skärgård (Svensk Bot. Tidskr. för 1909) och ön Jungfrun i Kalmar sund 
(Bot. Not. 1854). 
Äfven flera andra rent nordliga arter ha inom östra delen af vårt 
land, såvidt nu kändt är, sin sydgräns i Östergötland, t. ex. Caloplaca 
elegans (Link), Lecanora frustulosa (Dicks), Lecidea amaurospoda Anzi, 
Lecidea dalecarlica Hedl., Nephroma arceticum (L.), Polyblastia scotinospora 
(Nyl.) och Polyblastia intercedens (Nyl.). 
J. Hullting. 
Svensk Botanisk Tidskrift. 1913. 6 
