83 
buskarna så afvikande utseende, att varietetsbeteckningen synes mig vara 
fullt berättigad. , 
Sysselsatt med bärplockning i ett snår af hallonbuskar frapperades 
jag utaf att upptäcka några bär, som till färgen voro hvitgula. Jag 
trodde genast, att de voro omogen kart, men fann snart, att de voro 
lika mogna som de röda hallonen. Vid närmare undersökning befanns 
det, att dessa bär tillhörde en enda buske, som stod i kanten af snåret, 
och att denna buske var afsevärdt olik alla de andra. Då de vanliga 
hallonbuskarnas stammar voro mycket glest besatta med taggar och en 
del t. o. m. hade nästan fullständigt släta stammar, var taggbeväpningen 
hos detta individ mycket tät. Bladens serratur var äfven afvikande från 
de omgifvande buskarnes, hvarjämte bladens undersida var starkt hvit- 
luden. Stammarna, äfven de äldre, voro dessutom hvita. 
Som fyndorten är belägen i en af vårt lands största ödemarker, nära 
3 mil från närmaste bebodda plats, torde möjligheten af fröspridning 
genom fåglar vara så godt som utesluten, helst som gula hallon, mig 
veterligt, icke odlas i öfre Dalarne! 
Då jag omnämnde fyndet för kronojägaren för denna del af krono- 
parken, meddelade han mig, att hallonbuskar med gula bär stundom i 
enstaka exemplar anträffas på trakten, helst ibland vindfällen. En hand- 
lande MURELIUS från Särna, som var med vid nyssnämnda tjänsteresa 
(flottledssyn) i egenskap af godeman, påstod sig också hafva sett lik- 
nande buskar i Särna socken. Dessa uppgifter torde dock måhända 
behöfva bekräftas genom noggrannare iakttagelser. 
Af den egendomliga hallonbusken förde jag med mig hem 2 rotskott, 
som jag planterade i min trädgård för att blifva i tillfälle att studera 
varieteten i blomstadiet. 
Älfdalen den 23 nov. 1912. 
Otto Vesterlund. 
Plantago major L. forma. 
Under en promenad, som jag sommaren 1909 gjorde emellan Holsby 
i Alsheda socken, Småland, och Sjunnen, väcktes min uppmärksamhet af 
ett särdeles frodigt stånd af Plantago major L., hvilket växte i lerblan- 
dadt grus vid vägkanten ungefär midt för det där belägna soldattorpet. 
Det var emellertid icke blott frodigheten, utan fast mera axens lifligt 
gröna färg, som föll i ögonen. 
Från en kraftig rotstock hade uppväxt 13 blad, af hvilka vid anträf- 
fandet, den 1 augusti, 10 voro i behåll, och 10 stänglar. Bladens form 
och utseende erbjödo intet märkvärdigt eller afvikande. De största hade 
på 14—17 centimeter långa skaft en skifva af ungefär samma längd som 
skaftet med en största bredd af 8—11 centimeter. 
Så mycket mera afvikande voro stänglarne, af hvilka 4 voro fullt ut- 
vecklade; två hade afbrutits, och de öfriga voro ännu i knopptillstånd. 
