37 
16, 1919), i hvilket det västskandinaviska kustklimatet och dess bety- 
delse för en del växtarter var föremål för en utförlig behandling, och 
som refererats i denna tidskrift, (1911, Häfte 4). 
Inledningsvis redogör förf. för en del drag ur Kullabergs växtfysionomi 
och visar, att med stöd af hit hörande iakttagelser en fullständig lag- 
bundenhet kan konstateras, hvad beträffar den förändring, som träd- 
vegetationen, ekologiskt sedt, undergår från strandzonen inemot land, 
allteftersom de maritima atmosfärilernas verkningar aftaga i intensitet, 
då afståndet från hafsstranden ökas. 
Den vegetationens utvecklingsform, som här blir af det måhända största 
intresset, är den s. k. buskdynen, hvilken erbjuder likhet med sand- 
dynen och fått sin utbildning genom att växtens toppskott dödats, så 
fort de nått en viss höjd. — För att komma till förståelse af de fysio- 
logiska och bakom dessa liggande klimatologiska företeelser, som resul- 
tera i buskdynens dvärgartade växt, jämför förf. den maritima utbild- 
ningsformen med dess släkting, den alpina och arktiska trädgränsens. 
Han häfdar i detta samband, att hvad som bestämmer skogsträdens 
morfologiska karaktär i fjäll- och arktiska trakter, likaväl som den i 
kausalsammanhang härmed stående trädgränsen (till hvilken man inom 
kusttrakter flerstädes finner full motsvarighet) blir den af KIHLMAN på- 
pekade transpirationsstegrande inverkan af vinden, hvilken får till följd 
en uttorkning hos oskyddade stamspetsar under den tid, då absorptionen 
är nedsatt på grund af markens låga temperatur. — Trädgränsen anser 
förf. sålunda komma att bestämmas hufvudsakligen af temperatur och 
luftfuktighet. En stor relativ luftfuktighet skulle alltså höja trädgränsen, 
och dock känna vi, att inom det skandinaviska höglandsområdets västra 
del, där vi hafva en dylik, trädgränsen ligger lägre än inom - den östra, 
(hvilket förhållande vissa forskare t. o. m. sökt härleda just ur det se- 
nare områdets mindre luftfuktighet). — Rent lokalt kan man spåra verkan 
af fuktighet, t. ex. inom björkregionen, där å fuktig mark enstammiga 
och kraftiga björkar uppträda mera talrikt än å torrare lokaler. Detta 
innebär emellertid blott (jfr. HAGLUND), att individen, åtminstone under 
sommaren, kunna å edafiskt gynsamma lokaler lättare uthärda fjällvin- 
dens uttorkande inverkan. — Orsaken till den ofvan nämnda nivåskill- 
naden i trädgränserna ligger, menar författaren, i att västnorska kusten 
har en julimedeltemperatur, som är 2,5,9—3? C. lägre än norrländska kust- 
landets. Detta innebär icke, att fuktighetsförhållandena här äro bety- 
delselösa, utan blott, att den norska kustens fuktighet ej räcker till för 
att upphäfva verkningarna af dess ofördelaktiga temperaturförhållanden. 
Vore luftfuktigheten å båda sidor lika, skulle säkerligen nivådifferensen 
mellan den norska och svenska trädgränsen vara ännu större. 
Nu finns det, såsom ofvan är antydt, stora likheter i morfologiskt och 
ekologiskt hänseende mellan skogsgränsens buskformationer i regio subal- 
pina och på hafsstranden och, menar förf., ligger det ju nära till hands, 
att äfven i senare fallet såsom förklaringsgrund till fenomenet antaga 
vindens uttorkande inverkan. Detta har man visserligen förut gjort, men 
beträffande det fysiologiska förloppet hafva åsikterna varierat. — Än har 
man framhäft, att vinden och det med denna följande saltet spelat största 
