89 
och 0.64 ?/o lösningar) för att åstadkomma en koncentration, som är af 
fysiologisk betydelse. — Man måste dock anmärka, att förf. här liksom 
å ett par andra ställen på ett ej fullt tillfredsställande sätt gjort direkta 
jämförelser mellan i jord befintlig lösning af beräknad koncentration och 
densamma funktionerande såsom komponent i en verklig närlösning. I 
närlösning befintligt, t. ex. 1 ?/o, NaCl utöfvar ett långt större infly- 
tande på en växtorganism än samma mängd af gifven koncentration i 
jord. 
Siffror på markens medelfuktighet äro emellertid svåra att erhålla 
samt af tvifvelaktigt värde; och har förf. tillgripit den ofvan omnämnda 
talliummetoden för att utröna, huru stor salthalt växten i allmänhet kan 
äga i närheten af kusten. Undersökningen af en del arter från på olika 
afstånd från stranden belägna lokaler gaf vid handen, att växtens klor- 
halt aftager jämnt från hafvet inåt land och med växande höjd, men 
att klor, (dvs. ss. koksalt) ännu finnes i växten: på 95 m. h. och 500 m:; 
afstånd från hafvet (däremot saknas det å vindskyddad lokal längre in i 
skogen); samt, att inom ett bälte, som sträcker sig (på Kullen) flera 100 
m. från hafsstranden inåt land, klorhalten hos en del växter är abnormt 
hög, och att detta beror på, att stora mängder koksalt af vinden till- 
föres marken från hafvet. — Förf. fann vidare, att, utginge man från för- 
hållandet mellan växternas och markens klorhalt å Kullen, de förra 
kunde uppdelas i trenne kategorier (dessa dock sinsemellan förbundna 
genom mellanformer). Den ena blir de klorsamlande växternas, represen- 
terade af halofyterna och ruderaterna. Det är möjligt, att klor för dem 
är af positiv betydelse, detta senare gäller sannolikt äfven Ramalina 
scopulorum. Nämnda laf, hvars existensbetingelser förf. ägnat en nog- 
grann undersökning, visar en aftagande vitalitet, när växtortens horison- 
tal- el. vertikalafstånd från hafvet ökas, och den är i större eller 
mindre grad beroende af, om substratet är salthaltigt, för ernående af 
normal utveckling. Framför allt äro halofyterna anmärkningsvärda såsom 
hörande hit. — En annan grupp bilda de indifferenta växterna, hvilka 
kunna upptaga koksalt, då tillfälle erbjudes. — Af intresse äro slutligen 
de klorskyende, (Quercus, Calluna o. a.) hvilka på salthaltigt substrat 
oftast äro fullständigt klorfria.  (SCHIMPER kallar dylika för halofoba.) 
Hvad nu den växtgeografiska betydelsen af närvaro af koksaltet be- 
träffar, så blir det först och främst tal om de fysiologiska följderna, 
och här har man till att börja med konstaterat, att salt, hopadt i större 
mängd i cellerna åstadkommer rubbning i nutritionsprocessen. Växten 
måste sålunda skydda sig mot för stor anhopning af salt, hvilket kan 
ske genom att den vid absorptionen frånskiljer koksaltet (de klorskyende). 
I annat fall få vi till stånd en utbildning af växten i xerofil riktning; 
d. ä. (salt aflagras visserligen i kärlen och cellerna men) transpirationen 
hämmas i viss mån, Beträffande tolkningen af saltets inverkan på tran- 
spirationen ansluter sig förf. till den SCHIMPERSska satsen, att den våta 
salthaltiga marken är i fysiologiskt hänseende torr; att saltet i substratet 
försvårar absorptionen, eller saltet inuti växten nedsätter transpirationen. 
Visserligen, förklarar FITTING, att experimentella bevis för riktigheten af 
en dylik åsikt saknas, men af BURGERSTEIN och RICOME äro under- 
