259 
Den nordöstliga gruppen förekommer endast i den nordliga delen 
af skandinaviska fjällkedjan, och ingen af dess representanter torde 
sträcka sin utbredning sydligare än till c:a 66? n. br. För Skandi- 
navien äro 18 arter antecknade. 
Den bicentriska gruppen representeras af 12 arter, hvilka karak- 
täriseras därigenom, att de i sin utbredning förete en lucka på flere 
breddgrader. Deras norra utbredningsområde sammanfaller i stort 
sedt med den nordöstliga gruppens, deras södra är begränsadt till 
vissa inre delar af nästa grupps, den sydligas, utbredningsområde. 
Den sydliga gruppen omfattar endast 7 arter. Dessa äro: 
Artemisia norvegica Pedicularis Oederi 
Campanula barbata Phippsia concinna 
Gentiana purpurea Ranunculus aconitifolius 
Kobresia caricina 
Inom sitt område visa de en rätt stor olikhet i utbredning, för 
hvilket orsakerna längre fram komma att diskuteras. Syd- och 
nordgränserna för gruppen i sin helhet ligga inom Skandinavien på 
fespy c:ar 590 n- br. och c:a 649307 n. br: 
Angående den skandinaviska fjällflorans invandring ha bl. a. 
AXEL BLYTT (1893), SERNANDER (1896), HANSEN (1904), WiLLE (1905), 
sökt visa, att man ej för våra samtliga fjällväxter kan antaga en post- 
glacial invandring. Tvärtom visa en del af deras nuvarande förekom- 
ster på, att man måste antaga, att under den sista (mecklenburgiska) 
nedisningen isfritt land har funnits dels i norra och dels i södra 
Norge. Detta eventuella isfria land i norra Norge, så viktigt för att 
förklara en rad af botaniska fakta har på sista åren varit föremål 
för undersökning af geologer (TH. VoGTt 1912 och ENQvisTt 1913), 
hvilka tro sig kunna förlägga det till Lofoten och angränsande delar af 
kusten och öarna. Detta stämmer rätt bra öfverens med de anta- 
ganden, som gjorts af växtgeograferna. I södra Norge känner man 
ännu föga till förhållandena under glacial tid, men äfven om så 
skulle påvisas, att kustlandet här först under den postglaciala af- 
smältningen blifvit isfritt, finnas starka botaniska skäl, som tala 
för, att delar af landets högfjällsområde äfven under den meck- 
lenburgiska nedisningen såsom nunnatakker höjt sig öfver isen 
och sålunda varit i stånd att hysa en glacial, måhända rätt art- 
fattig flora. I Schweiz har man lyckats påvisa flere sådana isfria 
områden, dels genom geologiska undersökningar, dels genom sam- 
