264 
och då de isolerade förekomsterna af dessa 4 arter, som utgöra 
30,3 Z af hela gruppen, icke gärna kunna förklaras genom en sen- 
glacial invandring, måste man, då långspridning fullständigt måste 
lämnas ur räkningen, antaga, att dessa arter ingått i den norska 
mecklenburgo-glaciala floran. Ett annat stöd för denna förmodan 
är, att samtliga dessa arter uthärda ett högalpint klimat, hvadan 
de äro rustade att under nedisningen kvarlefva på de isfria områ- 
den, som torde ha funnits. Af de öfriga skandinaviska västarktiska 
arterna tillhöra 6 den nordöstliga gruppen, och deras utbrednings- 
område sammanfaller således ungefär med den bicentriska gruppens 
nordliga, och torde således äfven de ingått i den norska mecklen- 
burgo-glaciala floran. Att äfven de 3 återstående västarktiska, hos 
oss ubikvisita arterna äro kvarlefvande från denna tid, förefaller 
rätt sannolikt. Särskildt gäller detta Cerastium Edmonstonii, hvars 
utbredning nästan sammanfaller med de bicentriska arternas. 
Vahlodea atropurpurea 'och Stellaria alpestris synas emellertid, såsom 
förekommande på såväl höga som låga nivåer, hafva haft större 
möjligheter att sprida sig öfver hela fjällkedjan. Att nära en tredje- 
del af den västarktiska floran finnes isolerad i södra Norge synes vara 
ett mycket starkt bevis för förekomsten af isfritt land därstädes under 
den mecklenburgiska nedisningen. Särskildt må här framhållas före- 
komsten af Artemisia norvegica, en rent sydnorsk, västarktisk art. 
De cirkumpolära arterna kunna möjligen vid första påseende 
tydas som senglaciala invandrare från nordost. Att åtminstone 
vissa af dem under den mecklenburgiska nedisningen förekommit 
på tundraområdena långt i söder och sydväst visa emellertid några 
fossila fynd af bl. a. Salix polaris och (möjligen) Diapensia lapponica. 
Men ensamt på denna grund kan man ej hänföra denna grupp till de 
senglaciala sydliga invandrarna. Jag vill här framdraga några skäl, 
som tala för en nordöstlig invandring af gruppen, om ej i sin hel- 
het så åtminstone för flertalet arter. Samtliga skandinaviska cir- 
kumpolära arter äro 40 till antalet. I södra Norge finnas isolerade 
4 bicentriska och 1 sydlig art (12,5 4). Hvad särskildt beträffar 
den sistnämnda Phippsia concinna är det mycket sannolikt, att den 
tillhört den norska mecklenburgo-glaciala floran. Att tyda den som 
en senglacial sydlig invandrare — nordostlig är ju otänkbart — 
synes ej hafva några skäl för sig, särskildt som den är en utpräglad 
snölägeväxt och därigenom lämpad att kvarlefva under nedisningen. 
Detsamma torde äfven vara förhållandet med de bicentriska 
arterna: 
