266 
En nordostlig invandring är för dem ju på grund af deras saknad 
i norra Skandinavien oantaglig. Det återstår således att väga möj- 
ligheterna för deras norska mecklenburgo-glaciala existens eller sen- 
glaciala sydliga invandring. Hvad först beträffar sådana subalpina 
arter som Campanula barbata, Gentiana purpurea och Ranunculus 
aconitifolius, så synes det föga antagligt, att de förmått öfverlefva 
en nedisning. Tvärtom är det mycket sannolikt, att dessa arter äro 
verkliga senglaciala sydliga invandrare. Äfven Kobresia caricina 
synes vara af denna typ, något som äfven den isolerade förekom- 
sten af densamma på Veslefjeld i Telemarken talar för (se kartan). 
Pedicularis Oederi, som ju i det stora hela har en likartad utbred- 
ning som den föregående (se kartan), torde likaledes höra hit. Nöd- 
vändigheten af åtminstone vissa af dessa till den sydliga gruppen 
hörande arters invandring från söder torde vara otvifvelaktig. För 
Pedicularis Oederi och kanske äfven Kobresia caricina kunde, i likhet 
med hvad som sades om de nordöstliga cirkumpolära arterna, vis- 
serligen på grund af deras mera högalpina natur äfven en norsk mecklen- 
burgoglacial förekomst vara möjlig. Den alpina gruppen i Skandi- 
navien omfattar endast 3 arter; af dessa äro två, Campanula bar- 
bata och Ranunculus aconitifolius, sydliga, den tredje, Euphrasia salis- 
burgensis torde väl höra till den ubikvisita gruppen. Den företer 
emellertid, efter hvad som för närvarande är kändt, en högst egen- 
domlig utbredning, och det är väl antagligast, att den ingått i den 
norska mecklenburgo-glaciala floran. Det är emellertid rätt märk- 
ligt, att såväl Campanula barbata som Ranunculus aconitifolius till- 
höra den sydliga gruppen af skandinaviska fjällväxter. Bägge äro 
ju af subalpin natur och torde således äfven under den postglaciala 
värmetiden haft stora möjligheter till spridning. Särskildt är detta 
fallet med Ranunculus aconitifolius, som numera med framgång odlas 
i trädgårdar längs hela Norges kust ända upp till Hammerfest. 
Detta faktum, att de enda representanterna för den rent alpina gruppen 
(gäller äfven för den västarktisk-alpina) af sydliga senglaciala invand- 
rare ej lyckats utbreda sig öfver hela den skandinaviska bergskedjan, 
synes föga öfverensstämma med det ofta framkastade påståendet, att 
den väsentliga invandringsvägen för de skandinaviska fjällväxterna 
varit den sydliga. (Jfr G. ANDERSSON och S. BirGER 1912). Tvärt- 
om förefaller det troligt, att den nordöstliga invandringsvägen varit 
den mest betydande. För detta antagande talar äfven den nord- 
östliga gruppens artantal (18), jämfördt med den sydligas (7), 
