lika körtelskaften, i hvilket fall 
paleakanten synes fransad. 
Bladskifva intill 1 m. lång och 
0,40 m. bred, äggrundt — triangu- 
lärt lansettlik med långt utdra- 
gen spets och 3 gånger parbla- 
digt delad. Primärsegmenten äro 
samtliga eller med undantag af 
det nedersta paret tätt ställda 
samt långt och fint tillspetsade. 
På det nedersta primärsegment- 
paret är det första öfre sekundär- 
segmentet i regel kortare än det 
följande samt det innersta nedåt- 
riktade sekundärsegmentet par- 
deladt. Sågtänderna hafva till- 
bakaböjd kant. 
Sori relativt stora uppträda i 
regel äfven på de nedersta seg- 
mentparen. Indusium helbräd- 
dadt, kantadt med små encelliga 
körtlar. 
De i rotstocken och bladskaft- 
baserna befintliga, intercellulära 
körtlarnes subkutikulära sekret 
är rent grönt. 
Ett på rotstocken och blad- 
skaftbaserna beredt = eterextrakt 
är mörkgrönt och afskiljer efter 
eterns aflägsnande dels små, nål- 
lika kristaller, dels ända till 3 
cm. långa, rektangulära, tunna, 
fria eller knippevis förenade kri- 
stallblad (aspidinin, fig. 14). 
Dr. dilatata tillhör såväl låg- 
som höglandet och uppträder 
sällskapligt i vanligen rika be- 
stånd. Den är utbredd öfver 
hela Sverige ända upp i Torne 
lappmark. 
289 
Bladskifva intill 0,50 m. lång 
och 0,24 meter bred, äggrundt 
lansettlik, kort tillspetsad och 2 
gånger parbladigt delad. Primär- 
segmenten äro kort tillspetsade, 
de två nedersta paren långt åt- 
skilda och aflägsnade från de 
öfre. På det nedersta primär- 
segmentparet är det första öfre 
sekundärsegmentet vanligen läng- 
re än det följande samt det in- 
nersta nedåt riktade sekundärseg- 
mentet parflikadt. Sågtändernas 
kant är icke tillbakaböjd. 
Sori små uppträda ej på de 
nedersta segmentparen. Indu- 
sium i kanten buktadt, utan 
körtlar. 
De i rotstocken och bladskaft- 
baserna befintliga, intercellulära 
körtlarnes subkutikulära sekret 
är höggult. 
Ett på rotstocken och blad- 
skaftbaserna beredt eterextrakt är 
gulbrunt och afskiljer efter eterns 
aflägsnande dels små, nållika, fria 
kristaller, dels färglösa och grå- 
gula, till storlek växlande, sfäri- 
ska kristallanhopningar (albaspi- 
din och flavaspidsyra, fig. 15). 
Dr. spinulosa tillhör låglandet 
och aftager i utbredning mot 
nordligare delen af Sverige. Den 
är af förf. ej anträffad inom Lule 
och Torne lappmarker. 
