292 
Blad intill meterlångt med kraftigt, tätt fjällklädt bladskaft, som 
uppnår ”/s af skifvans längd och med blekgrön — mörkare grön, 
vanligen något öfverhängande, äggrundt lansettlik, i regel 3 gånger 
parbladigt delad, glandulerad skifva. 
Paleae på bladanlagen och bladskaften äro af blandad typ, dels 
smala, spetsiga med i regel brun midtstrimma, som dock aldrig är 
så mörkt färgad som hos Dr. dilatata, dels bredare, äggrundt lan- 
settlika — ovala, enfärgade eller vid basen brunfläckiga. De på 
bladanlagen befintliga fjällen äga såväl oskaftade som enstaka 
skaftade körtlar. 
Sori relativt små med stort, utöver sorus nående indusium med 
fåtaliga kantkörtlar. 
Sporangier mestadels svartaktigt missfärgade och sporfria eller 
hållande rudimentära sporer (fig. 17, c), mindre ofta med utbildade 
sporer. 
De i rotstocken och bladskaftbaserna befintliga körtlarnas sekret 
är gulgrönt. 
Fig. 17. Sporer (förstorade) af: a Dryopteris dilatata, b Dr. spinulosa, c Dr. 
dilatata X spinulosa. 
Eterextraktet är grönbrunt och afskiljer småningom efter eterns 
aflägsnande förutom nållika, fria kristaller såväl stora kristallblad 
(aspidinin; fig. 14) som färglösa och ljust grågula sfäriter (albaspi- 
din och flavaspidsyra; fig. 15). 
Stockholm, Uggleviken i en skogsbacke, hvarest den till förekomst 
dominerar i förhållande till Dr. dilatata och Dr. spinulosa; Värm- 
land, Räms sn, Liljendal: Hästberget; Jämtland, Åreskutan, Mull- 
fjället; Torne Lappmark, Polnoviken. 
Dryopteris filix mas (L.) Schott. 
Bland svenska former af denna art äger var. crenata Milde, ut- 
märkt af sekundärsegmentens rundtom naggade-sågade kant, största 
utbredning. Mindre vanlig är den liknande, men kraftigare utveck- 
lade och med öronflikade sekundärsegment försedda var. deorsi- 
