299 
Sticta amplissima uppträder här uteslutande på ask.!) Men inom detta 
lilla område, hvars areal högst torde kunna uppskattas till ett par tusen 
m?, kan man iakttaga en påfallande utbredningsdifferens. På de syd- 
ligaste askarna sökte jag förgäfves efter arten. Först på ett par tiotal 
meters afstånd från sjöstranden uppträder den i små, sterila exemplar. 
Härifrån tilltar den hastigt i ymnighet och storlek mot sjön, hvilket äfven 
gäller om apothecierna. Tyvärr kunde jag ej komma i tillfälle att un- 
dersöka de närmast stranden växande askarna, beroende på att den 
exceptionellt höga nederbörden under närmast föregående tid orsakat en 
öfversvämning af sjön öfver den låga strandfladen i söder. De största 
af de exemplar, jag kom i tillfälle att mäta, kunde dock med 20—25 cm. 
längd godt uthärda en jämförelse med de största herbarie-exemplar, jag 
sett från andra lokaler. 
Några anteckningar, som belysa lafflorans sammansättning, böra kanske 
anföras i detta sammanhang. På en ensamstående ask med Sticta amp- 
lissima hade laf- och mossbetäckningen följande utseende: 
Lafvar: Sticta pulmonaria (L.) Hoffm. Evernia prunastri (L.) Ach. 
> amplissima Scop. Caloplaca aurantiaca (Lightf.) Th. Fr. 
Parmelia sulcata (Tayl.) Nyl. Acrocordia gemmata (Ach.) Möll.-Arg. 
Physcia ciliaris (L.) DC. Variolaria sp. 
> pulverulenta (Schreb.) Nyl. 
Mossor (högre upp på stammen): Leucodon sciuroides (L.) Schwe&egr. 
Frullania dilatata (L.) Dum. 
På en närstående ask med Sticta amplissima tillkom: 
Opegrapha herpetica Ach. Phlyctis sp. 
Till detta bör läggas att Collema nigrescens Wain. uppträdde massvis 
på somliga träd, likaså Nephroma tomentosum Hoffm. Vidare iakttogs 
inom området Leptogium saturninum (Dicks.) Nyl. 
Största rollen som trädtäckande element spela Sticta pulmonaria och 
Leucodon sciuroides. 
Af dessa bildar Sticta pulmonaria verkliga jätteexemplar, som ofta 
täcka hela nedre delen af stammarna. Ett exemplar hade små apothe- 
cier, angripna af parasitsvampen Celidium Stictarum Tul. 
Hvad Leucodon beträffar, spelar den synbarligen en mycket stor roll 
som underlag för Sticta amplissima. De svällande, öfver tumstjocka 
mattor, som bildas af de tätt sammanfiltade nedre stamdelarna af Leuco- 
don-tufvorna, tjänstgöra sannolikt som en svamp med tillräcklig vatten- 
absorberande och vattenafhållande förmåga att vid inträdande torka förse 
Sticta med dess fuktighetsbehof. Att det dock ej är så utan, att vatten- 
leveransen ibland vid alltför stark solbelysning kan svika, tyckas vissa 
större eller mindre bruna fläckar, som ofta finnas på lafbålen, tyda på. 
Man får väl anse dem som ett godt prof på lafvens stora känslighet för 
ogynnsamma väderleksförhållanden. 
Stieta amplissima förekommer i såväl Nya som Gamla världen. 
3 Enl. Cromere (British Lichens I, London 1894, p. 275) det vanligaste träd 
(jämte ek), på hvilket den växer i Storbritannien. 
