305 
(Nyl) Th. Fr. (syn. G. stipitata Nyl.). Äfven från en annan lokal, näm- 
ligen inom Söndre Trondhjems amt på Storsylen nära toppen och såle- 
des ej långt från svenska gränsen, har SMITH i sommar (26/7) hemfört 
exemplar af arten i fråga. 
G. rugifera (Nyl.) Th. Fr. är närmast lik en jättestor G. cylindrica (L.) 
Ach., men skiljer sig från denna art därigenom, att apotheciedisken är 
jämn och slät (apothecia non gyrosa). Thallus är tjock samt ofvantill 
till färgen grå och i midten försedd med karaktäristiska rynkor och veck; 
undersidan är rödhvit—blekgrå och tätt klädd af egendomligt förgre- 
nade stora fibriller. Gomphus är relativt lång och sammansatt af flera 
från hvarandra mer eller mindre fullständigt skilda strängar. — De på 
Helagsfjället insamlade exemplaren äro stora och kraftigt utvecklade, det 
största 15—18 cm. i diameter, och rikligt fruktificerande, de norska exem- 
plaren äro något mindre. 
G. rugifera (Nyl.) Th. Fr. är säkerligen Sveriges sällsyntaste Gyrophora- 
art. I Lichenographia Scandinavica (TH. M. FRIES 1871) uppgifves den 
blott från Graasiden(fjeldet) (M. N. BLYTT), Rondane (J. E. ZETTERSTEDT) 
samt Laurgaard (W. LAUDER DLINDSAY); i B. LYNGES förteckning öfver 
Norges busk- och bladlafvar (1910) finnas inga andra iokaluppgifter, hvar- 
för arten i senare tid icke synes vara observerad inom Skandinavien. 
ahore GE. Fries. 
Diderma effusum (Schwein.) Morg. och Badhamia rubiginosa 
(Chev.) Rost. anträffade i vårt land. 
Den 27 och 28 juli d. å. blef jag i tillfälle att besöka det natursköna 
Hjälmaresund i Öja socken, Södermanland. En person, som bor i grann- 
skapet, ingaf mig den förhoppningen, att där borde finnas lämpliga myxo- 
mycetlokaler. Det visade sig, att denna förmodan var fullt riktig. I ett 
strandsnår nära färjstället funno vi en särdeles rik myxomycetflora, hvars 
förnämsta ingrediens utan tvifvel var Diderma effusum (Schwein.) Morg., 
ny för Sverige. 
Den främste kännaren af vår myxomycetflora, docenten ROBERT FRIES 
upptager denna art i sin nyligen utgifna afhandling bland de former, 
som helt visst torde vara att förvänta i vårt land. Den bildar i regel 
utbredda, tillplattade hvita plasmodiokarpier af ett karaktäristiskt Diderma- 
yttre, som nedanstående bild söker att återge, och växte i särdeles för- 
nämt sällskap af Physarum sinuosum (Bull.) Weinm. ex Fr., Physarum 
contextum Pers., Craterium minutum (Leers.) Fr. och Diachea leucopoda 
(Bull.) Rost., den senare i otrolig myckenhet både på lefvande och döda 
växtdelar, öfverklädande bland annat stora partier af lefvande gran- 
kvistar. 
Dessutom förekommo på platsen bland mycket annat smått och godt 
flere arter af släktet Didymium Schrad., bland dem D. squamulosum 
(Alb. et Schw.) Fr., äfven i dess plasmodiokarpa form, hos oss förut blott 
känd från fjälltrakterna. 
