316 
afseende öfverträffa björken. Bokens kraftiga bladaffall förskjuter möj- 
ligen produktionssiffran till dess förmån. Använder man de bajerska 
siffrorna, skulle dock bokens totalproduktion vid 120 år öfverträffa granens 
med endast 8,68 ton, sålunda en ren obetydlighet, och en så ringa procen- 
tuell skillnad att den med hänsyn till siffrornas osäkerhet (bladaffallet är 
sannolikt för högt beräknadt för lägre åldrar) för öfrigt ej kan tillmätas 
någon betydelse. Äfven om man kan göra en del anmärkningar mot dessa 
siffror (t. ex. att den spec. vikten är olika för stamved och grenved, 
frukternas mängd och vikt), så lämnar dock denna granskning af hvad 
man för närvarande verkligen vet om saken, föga stöd åt författarnas 
påståenden. Jämförelsen mellan björkens och tallens produktion visar 
ock, att sambandet mellan produktion och organisation ej är så enkel, 
som författarna synas antaga. 
Det norrländska skogsklimatet karaktäriseras såsom kallt och torrt. 
Det torde dock kunna sättas i fråga, om författarna härmed träffat det 
rätta. Den allmänna utbredningen af utpräglade podsoljordar äfven i 
mycket kalkrika trakter, mossars och försumpade skogsmarkers allmänna 
förekomst äfven på starkt sluttande mark tala otvifvelaktigt för en ringa 
afdunstning, alltså icke för något torrt klimat. En diskussion af denna 
fråga skulle emellertid blifva för lång för denna recension, på annat 
ställe torde jag snart få tillfälle att återkomma till densamma. 
I afseende på den norrländska vegetationens regionsindelning förkasta 
författarna på goda grunder de Wahlenbergska pors- och lönnregionerna. 
Någon vidare indelning af barrskogsregionen ha de ej företagit, men 
framhålla, att en sådan vore behöflig. 
Efter denna öfversikt af den norrländska skogsflorans ekologi ingå 
de på en skildring af Norrlands topografi och geologi i förhållande till 
vegetationen, hvarvid sydbergens förekomst och utbredning samt kalkens 
roll för den norrländska floran blifva närmare berörda. Vid redogörelsen 
för sydbergens naturförhållanden framhålla de särskildt, att där på grund 
af topografiska förhållanden bör råda en högre temperatur än i omgif- 
vande trakt, och att denna högre temperatur gynnar de sydskandinaviska 
arternas uppträdande. 
Efter dessa mera förberedande eller inledande kapitel öfvergå författarna 
till en skildring af sydbergens flora. och vegetation och i anslutning 
härtill till den norrländska florans invandringsvägar. Dessa kapitel utgöra 
jämte den ståtliga materialsamlingen arbetets i vetenskapligt hänseende 
starkaste del. Af deras noggranna och omfattande sammanställningar 
framgår, att den sydskandinaviska artgruppen i fjällområdet består icke 
af några tillfälligt ditkomna växter, utan att hvarje särskild arts före- 
komst sammanhänger mer eller mindre intimt med artens utbredning 
i öfrigt. För fjällområdets sydberg har en västlig invandring från Norge 
spelat en mycket stor roll. Författarna påpeka äfven, hurusom man 
mångenstädes kan påvisa ett direkt samband mellan hufvuddalens passhöjd 
på vattendelaren mellan Sverige och Norge och antalet sydskandinaviska 
arter i sydbergen på den svenska sidan. I stort sedt tilltaga de syd- 
skandinaviska arterna i antal ju längre mot söder man kommer, närmast 
väl beroende på tilltagande temperatur. De sydskandinaviska arterna i 
