SVENSK BOTANISK TIDSKRIFT. 1913. BD 7. H. 4, 
ORTNAMNSFORSKNING OCH VÄXTGEOGRAFI 
AF 
J. V. ERIKSSON 
Ortnamnsforskningen har, ehuru den först relativt sent i vårt 
land tillkämpat sig sådan ställning, att den vunnit statsmakternas 
understöd, redan öppnat och vidgat stora fält för forskningen. Icke 
blott på det rent språkvetenskapliga området kan man röna dess 
inflytande, utan äfven inom andra vetenskaper kommer den af allt 
att döma att gifva viktiga uppslag. NOREEN har flerstädes antydt 
och HöGBOM har redan (1912) visat, att man ur ortnamnsmaterialet 
kan draga en del intressanta bebyggelsehistoriska slutsatser. På ett 
annat område, där man från denna vetenskapsgren kan inhösta 
bidrag, skulle jag här vilja fästa uppmärksamheten. 
NOREEN indelar (1900 sid. 143) våra ortnamn med hänsyn till 
härledning i två hufvudgrupper, sådana, som syfta på ett ställes 
naturbeskaffenhet, och sådana, som uppkommit i samband med 
ortens odlingshistoria eller andra kulturella förhållanden. De senare 
innehålla ofta ett personnamn, gud eller människa, jämte ett tillägg, 
som anger platsens egenskap af boplats eller annan uppehållsort, 
röjning, betesmark o. s. v. Den förra gruppens ortnamn utgöras af 
eller syfta på topografiska förhållanden, terrängföremål, djur eller 
växter m. m. Sammansättningar af alla slag kunna förekomma. 
Kungl. Ortnamnskommitténs publikation, Sveriges Ortnamn, af 
' hvilken de flesta delar, som handla om »Ortnamnen i Älvsborgs 
län>, redan utkommit, uppdelar de svenska ortnamnen i territoriella 
namn, som beteckna mänskliga boplatser i nutiden, och naturnamn, 
d. v. s. namn på sjöar, vattendrag, öar, höjder, skogar m.m. Isyn- 
nerhet bland naturnamnen kunna vi vänta oss djur- och växtnamn 
Svensk Botanisk Tidskrift 1913. 292 
