323 
nolikhetsbevis för riktigheten af vårt antagande finna vi däri, att 
den senare sammansättningsleden nästan undantagslöst återfinnes i 
topografien: gården, torpet, byn eller hvad det nu må vara, ligger 
på ett näs, en ås, en backe, i en dal, en lund, en skog eller vid 
ett kärr, det senare dock ofta utplånadt genom dikning och odling. 
Den direkta traditionen kan ibland styrka antagandet om ett träd- 
slags forna förekomst på en efter detsamma uppkallad plats. En 
skog på gränsen mellan Grovare socken i Ås härad och Ods socken 
i Gäsene härad, Västergötland, kallas Bokeskogen, emedan den- 
samma förr innehållit bok (Ortnamnen i Älvsborgs län, D. XIV, sid. 
218). Ett namn som Björkered har naturligtvis från början be- 
tecknat en röjning i björkskog. Björke (t. ex. Södra Björke socken 
i Gäsene härad) betyder blott och bart »björkskog>. 
På samma sätt komma namnen Aläng, Altorpet, Alsjön 0. s. v. 
af trädnamnet »al», Asksjön, Asklanda, Askåsen af »ask>», Aspås, 
Aspanäs och namnet på sjön Aspen (Lerums socken, Vättle härad, 
Älvsborgs län) af »asp», Grandalen, Grankärr, Granön af »gran»>, 
Lindåsen, Lindsjön, Lindåsahage, Lindhult, Lindtorp af »>»lind>, 
Lönnhult, Lönnarp, Lönnåsen af »lönn>, Rönnåsen af »rönn»>, Sälg- 
sjön af »sälg», Furuberg af »fur>, Videkärr (»vide» är folklig »kol- 
lektivart> för släktet Salix), Videsjön, Videholmen af »vide>»>, Ekåsen, 
Ekarp af »ek>, Bokhult af »bok>» 0. s. Vv. 
Anmärkningsvärda äro namnen med ett inskjutet -e- (eller -a-), 
t. ex. Alekleven, Askebogården, Askedalen, Aspelund, Aspanäs, Aspe- 
bol, Bokeskogen, Ekebacken, Ekeskogen, Eketjärn, Ekekulla, Ekered, 
Ekeberga, Ekenäs, Lindebacken, Lindedalen, Linderud, Lindeskogen, 
Lönnebromad, Rönneskog, Rönnebråten. Här börja emellertid svå- 
righeterna för icke-fackmannen. »Aspskog>» heter på västgötadialekt 
äspe, »alskog» äle, »askskog» äske, »almskog» älme etc., hvadan 
vi synnerligen ofta i detta landskap träffa namn såsom Älekärr, 
Älebräcke, Äleviken, Älekällan, Älmered, Älmesjö, Älmestad, Älme- 
rud, Äskekärr, Äskegärde, Äspetjärn, Äspenäs, Äspered, Äspesäter. 
Ä- tycks i synnerhet förekomma, då den andra sammansättnings- 
leden innehåller samma vokal. Ortnamn, som kunna härledas af 
trädnamnet »alm»>, ha alltid Älm- eller Älme-. Och vid den tid, 
då våra kartor gjordes, tecknades de flesta dylika namn med E-, 
således finna vi här nästan alltid Elekärr, Elebräckan, Elmhult, 
Elmås, Eskekärr, Eskegärde, Espenäs, Espered. 
Att vildapeln, Pyrus Malus, för våra förfäder spelat en viss roll 
alltifrån äldsta tider, visar oss bland annat förekomsten af detta 
