328 
tolkas äfven det »svårknäckta>» namnet Tierp (Uppland). Daphne 
mezereum spelar stor roll som honungsväxt, och tived skulle sålunda 
ha betydt »biskog». 
I det föregående hafva vi uppehållit oss vid ortnamn, som här- 
leda sig från namn på träd, buskar samt i något afseende nyttiga 
växter. I dessa fall kan artens bestämning anses någorlunda säker. 
Annat blir förhållandet, då vi komma till örterna. Ty man har 
äfven namn, som tyda på dylika. 
Beträffande örterna spela flera omständigheter in. I det föregå- 
ende har påpekats, hurusom folkliga »kollektivarter», hvar och en 
omfattande flera »vetenskapliga» arter, äro mycket vanliga. För 
idegranens vidkommande ha vi nyss sett, att denna växt har flera 
namn af olika ålder och utbredning. Härtill kan läggas de dia- 
lektiska skiljaktigheterna. Dessa frågor ha nyligen behandlats af 
en dansk folklorist, Marius KRISTENSEN. Jag vill anföra några af 
hans exempel. 
>Ljung» på folkspråket kan enligt KRISTENSEN (sid. 45) beteckna 
följande växter: Calluna vulgaris, Erica tetralix, Andromeda-arter, 
Azalea procumbens, Arctostaphylos-arter, Buxus sempervirens, Myrtillus 
nigra, Empetrum nigrum, möjligen också Dryas octopetala och Rubus 
arcticus. Härtill kan läggas, att Ononis (förmodligen menar förf. den 
taggiga O. repens) i Skåne kallas »ljungpinnar» och Pulsatilla ver- 
nalis i Halland >»ljungsnören>. I Danmark räknas hit också två 
lafarter, Cladina rangiferina och Cornicularia aculeata. Mer eller 
mindre gemensamma drag hos alla dessa »elementararter» är, att 
de äro halfbuskar, bibehålla sina blad året om samt växa på hedar. 
Att folkmedvetandet sammanslår Petasites officinalis och Tussilago 
farfara, torde vara förlåtligt de tider, då växterna ifråga icke blomma. 
»Skräppa» kallas på västgötamål Petasites officinalis och möjligen 
också en del andra växter; i Danmark omfattar »>arten> utom den 
nyssnämnda växten äfven Lappa-arter, storväxta Rumex-arter samt 
Nasturtium armoracia. Att sådana »släkten» som »tistel», »lök>, 
»lilja> m. fl. ha många »arter> känna vi alla. Med »pors» menar 
man i olika delar af Sverige Myrica gale och Ledum palustre. 
KRISTENSEN tillägger Andromeda polifolia, Betula nana, möjligen 
också Erythrea Centaurium samt, på grund af deras egenskaper 
som ölkryddor, Origanum vulgare och Hypericum perforatum; Inula 
pulicaria kallas i Blekinge »brudgumspors». Till släktet »lök> läg- 
ger den folklige botanisten äfven »kabellök> Caltha palustris, och 
— på Själland och Falster — »rede-»> eller »revelog», Convolvulus arven- 
