332 
ängar ha genom betning fått sin ursprungliga fysiognomi förstörd, 
löfbuskarna ha ersatts med en och löfträden med gran. En och 
annan art har t. o. m. genom människans åtgörande fått sin före- 
komst i nutiden inskränkt till spridda, svåråtkomliga och undan- 
gömda lokaler. Så torde fallet vara med Taxus baccata. Dess hårda 
ved har ända sedan en urgrå forntid varit ifrigt eftersökt för till- 
verkning af pilbågar, ett vapen, som vi spåra lika långt tillbaka 
som människan i Skandinavien. De få lösa fornfynd af trä, som 
kunnat bevaras till våra dagar, äro till mycket stor del tillverkade 
af idegransträ. CONWENTZ, som undersökt dessa, erinrar (1904 
sid. 25) också om den masshandel med idegranskvistar, som fort- 
farande äger rum i Stockholm och på andra håll. Ännu sedan 
nordborna utbytt bågen mot modärnare vapen och slutat att upp- 
hänga offrade människors och djurs kroppar i det heliga ideträdet 
vid Gamla Uppsala gudahus, är således denna växt föremål för ifrig 
afverkning. Idegranen 'tillhör vidare de träd, af hvilka vi endast 
genom någon lycklig slump kunna vänta att träffa fossila lämnin- 
gar. Vi veta emellertid genom undersökningar i trakter, där män- 
niskans roflystnad mot trädet gjort sig mindre märkbar, att det- 
samma har en utpräglad klimatisk gräns, nämligen vinterisotermen 
för = GA (KUPEEER): 
I det föregående ha anförts exempel på hur boken ter sig i ort- 
namnen. Den uppträder där dels som >bok>, dels som »hester>». 
Vid inläggning på kartan af de ortnamn, som härröra från boken i 
dess ena eller andra namnform, visar det sig, att af dylika namn, som 
finnas i de ortnamnshistoriskt genomforskade delarna af Älvsborgs 
län samt i Ydre härad i Östergötland (NORRBY), en del faller inom om- 
råden, där bok nu saknas. Såväl idegranen som boken tillhöra, 
hvad vi benämna »>»sydliga element» i den svenska floran. Det- 
samma är fallet med de flesta af de trädnamn, som kunna igen- 
kännas i ortnamnen. Och detta är helt naturligt. En sydligare 
floras former verkar i allmänhet mera tilldragande på ögat vid direkt 
jämförelse med en nordligare växtvärlds konstituenter. 
Nordgränsen för dessa trädslag har under årtionden varit flitigt 
studerad, och man har sökt utreda dess förskjutningar med kulturen 
och klimatet. E. WiBECK (1909—1910) har t. ex. visat, att boken i 
västra Småland genom afverkning inskränkts högst betydligt till 
sin utbredning. Den vackraste af de undersökningar, som på detta 
område presterats, är väl den rörande hasselns forna och nutida 
förekomst (GUNNAR ÅNDERSSON 1902). Man har dock här att göra 
