347 
hvari han framlägger en del nya synpunkter, särskildt i fråga om 
vattenupptagandet. Hufvudinnehållet af denna afhandling är unge- 
fär följande: 
Äldre författare ha alltid framhållit tvänne saker såsom särskildt 
viktiga för ökenväxternas vattenupptagande, nämligen dels dagg- 
bildningen, dels växternas djupgående rotsystem. Men FITTING 
visar, att dessa bägge förhållanden icke alls räcka till att förklara, 
hur växterna i dessa torra trakter kunna få sitt behof af vatten 
tillfredsställdt. Ja, han tillmäter t. o. m. dessa faktorer en mycket 
underordnad betydelse i ökenväxternas ekologi. Ty hvad dagg- 
bildningen beträffar, så är denna ytterst ringa eller ingen i de trak- 
ter, där FiITTING arbetat. Vidare är växternas rotsystem i allmänhet 
icke tillräckligt för att nå grundvattnet, som här ligger djupt nere 
i jorden. Växterna äro nödsakade att ta sitt vatten från ganska 
ytligt liggande jordlager, och då dessa äro särdeles torra, måste 
växterna ha särskilda tillpassningar för att kunna uppta den spar- 
samma fuktigheten. FITTINGS undersökningar visa nu, att en verk- 
sam sådan tillpassning hos en mängd ökenväxter finnes i deras 
höga osmotiska tryck och deras ovanliga förmåga att 
reglera detta. Han fann sålunda växter, hvars osmotiska tryck 
mätte 100 atmosfärer och däröfver. De ökenväxter, som växte både 
på torr och fuktig mark, visade ofta en mycket stor olikhet i osmo- 
tiskt tryck på de olika lokalerna. 
Dessa resultat af FiTTINGS undersökningar äro naturligtvis mycket 
viktiga för vår uppfattning af de xerofila växternas ekologi öfver 
hufvud taget. Så alldeles ensam i sitt slag är dock icke hans af- 
handling. Äfven tidigare har hos några författare (t. ex. DRABBLE 
och DRABBLE 6, DRABBLE och LAKE 7) en liknande uppfattning af 
det osmotiska tryckets betydelse för xerofyter gjort sig gällande, 
ehuru den icke framhållits med samma beviskraft. Ej heller är 
FiTTINGS framställning utan alla brister, men de anmärkningar, som 
blifvit gjorda, afse mestadels endast bisaker och rubba ej hufvud- 
resultatet. Därom mera längre fram (sid. 357). 
För att se i hvad mån ofvan nämnda förhållanden äga tillämp- 
ning på alfvarväxterna, gjorde jag en del mätningar af dessas osmo- 
tiska tryck. I likhet med ökenväxterna — eburu naturligtvis i långt 
mindre grad — ha alfvarväxterna svårigheter att uppta det vatten 
de behöfva och äro utsatta för stark transpiration, och de skulle 
därför i ett högt osmotiskt tryck ha en egenskap, som vore dem 
till god hjälp. 
