348 
Metod. Vid samtliga undersökningar öfver alfvarväxternas osmo- 
tiska tryck använde jag den plasmolytiska metoden. Snitt togos 
från bladens öfversida och nedlades i KNOs-lösningar af olika kon- 
centration. För att icke skada snitten allför mycket öfverförde jag 
dem icke från den ena lösningen till den andra utan gjorde från 
början en mängd snitt och nedlade några i hvarje lösning. På 
detta sätt vanns äfven tid. Den minsta KNO,-koncentration, i 
hvilken epidermiscellerna visade plasmolys, antecknades och anförs 
i tabellerna 1—535 som uttryck för dessa cellers osmotiska tryck. 
Mot denna metod kan anmärkas, att de värden, som man därvid: 
får, ej öfverensstämma med växtens osmotiska tryck öfver hufvud 
taget. Man får ej utan vidare antaga, att lösningen i hela växten 
är isoton, och att det osmotiska trycket i bladens epidermis är det- 
samma som i växtens alla öfriga delar. Så är tvärtom enligt nyare 
undersökningar (t. ex. HANNIG 19) icke fallet (se sid. 356). Men då 
det, som nu, endast gäller att få värden för jämförelse med andra, 
som erhållits på samma sätt, är ju metoden fullt användbar. 
Att jag användt epidermisceller och ej mesofyllceeller i bladet för 
att mäta det osmotiska trycket, beror på att det ofta är mycket 
svårt och många gånger omöjligt att se, när plasmolys inträder i 
de af klorofyllkorn fyllda mesofylleellerna. Därtill kommer, att 
dessa celler hos många alfvarväxter äro särdeles små. Som exempel på 
växter, där plasmolysen i mesofyllcellerna af dessa orsaker omöjligt 
kunde iakttagas, må nämnas: Crataegus monogyna, Cynanchum 
vincetoxicum, Fragaria viridis, Potentilla fruticosa, Prunus spinosa, 
Rosa sp., Rubus caesius och Teucrium scordium. I de fall, där plasmo- 
lysen kunde iakttagas i mesofyllceellerna, var det osmotiska trycket 
i dessa större än i epidermis, en sak som äfven FITTING (11) fann, 
men som dock ej tycks gälla generellt. Nyligen har nämligen VON 
FABER (10) hos mangroveväxter påvisat motsatta förhållandet. — 
En annan omständighet, hvarför jag valt epidermis, är, att meso- 
fylleellerna skadas mera vid snittningen. 
Så mycket som möjligt försökte jag förlägga undersökningarna 
till samma tidpunkt på dagen, då ju enligt flera författare de osmo- 
tiska förhållandena ändras under dygnet och vid olika temperatur 
och ljusstyrka (CAVARA 2, DIXON and ATKINS 4, KRABBE : 25, 
RYSSELBERGHE 34, TRÖNDLE 37, m. fl). — En vwiss försiktighet 
måste äfven iakttagas i ett annat afseende. Om snitten få ligga för: 
länge, innan man betraktar dem under mikroskopet, kan ett för 
högt värde på det osmotiska trycket erhållas, på grund däraf att 
