390 
ningen bladen längre ned på stjälken utsugas, förtorkas och falla 
af, under det att bladen i den florala regionen äro stora och saf- 
tiga. PRINGSHEIM (31 s. 104) anför Sedum album såsom en af de 
växter, som vackrast visa detta fenomen, och säger att den t. o. m. 
kan börja blomma, sedan alla stjälkblad fallit af. På alfvaret var 
dock fenomenet mycket tydligare hos S. acre än hos S. album. 
Denna senare tycks stå sig längre än den förra, som ju också 
blommar ut tidigare. Att hos bägge arterna de rödfärgade indi- 
viden äro mera motståndskraftiga är tydligt. Antokyanet utbildas 
i ljus, ty där tufvorna äro täta, äro de beskuggade bladen alltid 
gröna. Jag undersökte epidermiscellernas osmotiska tryck hos röda 
och hos gröna blad, men som synes af tabellen, fanns ej någon 
märkbar skillnad. (Se äfven sid. 352 om Leontodon autumnalis). 
Hos bägge nämnda arter inträdde plasmolys i 24 lösning både hos 
röda och gröna blad. Sedum rupestre hade något högre osm. tryck. 
I tabell 1 upptages också Teucrium scordium, som ju i fråga om 
att skydda sig mot torkan icke alls har sådana anordningar som 
Sedum-arterna. Men denna växt förekommer nästan uteslutande på 
lägre ställen af alfvaret, dit vatten samlas, och där det därför finns 
någon fuktighet under största delen af sommaren. 
Detta är nog hemligheten med en hel del icke torrhetsälskande 
växters förekomst på alfvaret. Å lägre liggande platser kvarstannar 
vårvattnet rätt länge, och det behöfs ganska lång tid af intensiv 
upphettning för att få marken på dessa ställen fullständigt genom- 
torr, i synnerhet som jordlagret där, af lätt insedda skäl, vanligen 
är något mäktigare än annorstädes på alfvaret. Ett exempel på hur 
fuktighetsälskande växter på sådana ställen länge kunna uthärda 
torkan må anföras. I närheten af det ställe, där ofvan nämnda 
Teucrium växte, fanns i början af juli en ganska stor vattenpöl, 
som tjänade som dricksplats åt kor och gäss, som ströfvade om- 
kring i närheten. Förutom af millioner grodyngel beboddes pölen 
af en liten Batrachium paucistamineum. Den 12 juli gick jag dit i 
afsikt att mäta vattnets temperatur, men fann då, att hela pölen 
var uttorkad, troligen sedan ett par dagar. Grodyngeln voro be- 
grafna i leran, men Batrachium lefde och bildade på sina ställen 
små glesa mattor. Jag besökte sedan då och då stället, och ännu 
de sista dagarna af månaden, då leran föreföll alldeles genomtorr, 
lefde och blommade en hel del Batrachium-individ. En viktig orsak 
till att denna och en del andra mera fuktighetsälskande växter 
kunna växa kvar på sådana lokaler ligger nog också däri, att leran 
