357 
genden Teilen einen niedrigeren, meist aber einen um 10—15 4 
höheren osmotischen Druck konstatieren als an der Basis», och han 
sätter detta i samband med, att vid en växts vissnande spetsarna 
alltid hålla sig turgescenta längre än de lägre befintliga delarna. 
»Da ich öberall, wo sich ein Wassertransport in der welkenden 
Pflanze beobachten liess, auch ein osmotisches Gefälle nachweisen 
oder höchst wahrscheinlich machen konnte, und bei der einzigen 
Ausnahme das Welken in umgekehrter Richtung die Annahme, dass 
beide Erscheinungen im Zusammenhang von Ursache und Wirkung 
stehen, noch bestärkte, ist an den Schlussfolgerungen tber die phy- 
sikalische Ursache der Wasserbewegung kaum zu zweiflen». Märk- 
ligt är att äfven DIxoNn (se ofvan) vid sina senaste undersökningar 
tycks ha kommit till samma resultat som HANNIG, ehuru han ännu 
icke ändrat sin teori i öfverensstämmelse därmed. (DIX0n and 
ATKINS 5). 
FiTTING uttalar i sin här flera gånger citerade afhandling den 
åsikten, att rötterna böra ha lika högt eller t. o. m. högre tryck än 
bladen. Om HaANNnIiIGs m. fl:s i föregående stycke omtalade under- 
sökningar äro tillförlitliga, är denna F:s åsikt ohållbar. HANNIG 
(19), som ingår på en kritik af F:s afhandling, anser, att de höga 
tal, F. fått på ökenväxternas osmotiska tryck genom att undersöka 
bladen, icke äro uttryck för rötternas vattenuppsugande förmåga. 
Denna anmärkning skulle ju äfven gälla mot mina siffror, då jag 
vid plasmolyseringen användt mig af bladens epidermis. Men då 
de af HANNIG funna olikheterna i tryck mellan blad och rot i all- 
mänhet motsvara högst 0,1 am KNO,, kan detta ej inverka på huf- 
vudresultatet. Ty det synes mig klart, att en växt, som visar ett 
oerhördt högt tryck i bladens epidermis, äfven måste ha ett afse- 
värdt sådant i rötternas celler. Därtill kommer, att det erbjuder 
ojämförligt större svårigheter att undersöka rötterna än att under- 
söka bladen, och att man därför gärna väljer de senare, i synnerhet 
om det gäller att få så många värden som möjligt. 
DraBBLE och LAKE (7) anse, att den största nyttan af ett högt 
osmotiskt tryck hos xerofila växter ligger just däri, att bladen ha 
detta höga tryck och därigenom kunna upptaga vatten direkt ut- 
ifrån. Denna omständighet skulle vara af stor betydelse, där regnet 
faller i så små skurar, att det ej hinner tränga ned till rötterna. 
»Plants growing in mountain regions and in other situations con- 
ducive to a xerophytic habit are frequently exposed to periods of 
drought, during which only slight and transient showers fall—quite 
