Ett relativt fåtal af de af mig antecknade värdväxterna äro gemen- 
samma med WITTROCKS artlista. Dessa utgöras af följande 15: Achillea 
millefolium, Centaurea jacea, Chrysanthemum leucanthemum, Festuca 
ovina, Galium boreale, Galium verum, Hieracium umbellatum, Lathy- 
rus pratensis, Orobus tuberosus, Plantago lanceolata, Ranunculus acris, 
Rubus cesius, Stellaria graminea, Trifolium medium, Vicia eracca. 
Bland de för Sverige nyangifna märkas följande förut iakttagna 
utomlands. Enligt WirTtrROCK (1. c.): Arabis hirsuta, Cerastium vul- 
gare, Cirsium arvense, Lysimachia vulgaris, Rumex acetosa: enligt 
GeERTZ (Fysiologiska undersökningar öfver släktet Cuscuta. Bot. No- 
tiser; I: h. 2 och 3, 1910 samt II: h. 1 och 2, 1912 — II p. 5—6) 
Fragaria och Prunus spinosa. 
På mitt undersökningsområde kom C. europea till sin yppigaste 
utveckling på Centaurea jacea, Galium verum, Serratula tinctoria, 
Galium boreale, Achillea millefolium, Vicia cracca, Lathyrus pratensis, 
Trifolium medium, Anthyllis vulneraria, Plantago martima, Ononis 
arvensis i angifven ordning. 
Åt talförhållandet i blomman ägnades äfven uppmärksamhet. 
Hos den undersökta C. europea-formen visade sig 5-talet vara vida 
öfvervägande, i det att bland 500 undersökta blommor 496 voro 
5-taliga, under det att de öfriga voro 4-taliga. Pistillen var genom- 
gående 2-talig. Hos den af WirtTtROCK (1. c. p. 4) undersökta for- 
men dominerade 4-taliga blommor, hvarjämte talförhållandena i all- 
mänhet visade större variabilitet. 
Att döma af förhållandena på mitt undersökningsområde synes 
Cuscuta europea på de fläckar, där hon utbreder sig, vanligen utgå 
från en af henne föredragen näringsväxt och därifrån angripa de 
växter, som befinna sig i hennes närhet. Om en från ett sådant 
centrum utgående stam påträffar ytterligare en särskildt lämplig 
näringsväxt, utvecklas därifrån ett nytt centrum o. s. v. Man får 
därför det intrycket, att Cuscuta europea i naturen utvecklar hausto- 
rier på ungefär vilka växter som helst, som befinna sig i hennes 
närhet, ehuru hon tydligen kommer till sin bästa utveckling på ett 
mindre antal. Häruti ligger ju i själfva verket ej något egendom- 
ligt, om man utgår ifrån det faktum, att haustoriebildningen fram- 
kallas genom kontaktretning. Det har emellertid tydligt visats (så 
PEIRCE enl. GERTZ I,1. c. pp. 68—569), att för en fullständig haustorie- 
bildning äfven fordras näringstillförsel (jfr. uttrycket »Prähaustorien>» 
hos NoLLr: Physiologie i Lehrbuch der Botanik, Jena 1902, p. 175). 
Det kan ju därför lätt tänkas, att en ofullständig haustoriebildning 
