386 
alla de i föregående bastardgeneration erhållna individ, som kunde fort- 
plantas till F3, voro således konstanta biotyper, d. v. s. nya Erophila- 
småarter. Ar 1911 hade förf. erhållit 66 väl utbildade plantor i Fg, 
hvilka fördelade sig på 5 olika stammar, alltså i medeltal 13 exemplar 
af hvar sort. Detta synes visserligen vara ett väl litet material att stödja 
sig på, i synnerhet som förf. just på grund af F3-generationens egendom- 
liga förhållande drager nog så vidtgående slutsatser. Emellertid visa 
resultaten för år 1912, som publicerats i »Beitr. zur Pflanzenzucht>, 
samma egendomliga förhållande i F; och Fi. Förf. har nu ett betydligt 
större material till sitt förfogande: utom de 53 stammarna från föregående 
år erhöllos nämligen 77 nya sådana som resultat af 11 olika kombina- 
tioner. De flesta af dessa nya stammar odlades i ett individantal af omkring 
30 exemplar, hvilket antal förf. anser tillräckligt, för att afgöra, om dessa 
stammar vore konstanta eller ej. Det visade sig nu också, att de resp. 
plantorna i hvarje stam förhöllo sig som homozygoter både i F, och F,. 
Denna anmärkningsvärda konstans kan ej gärna förklaras med tillhjälp 
af de mendelska lagarna. Förf. ger därför en annan förklaring, som 
emellertid är af hypotetisk natur och förefaller ganska dunkel och svår- 
fattlig. Denna teori går ut på, att de förefintliga anlagen (eller generna) 
hos en bastard kunna i könscellerna antingen förhålla sig oberoende af 
hvarandra och då skiljas åt, eller också kunna de ömsesidigt förändra 
hvarandra. I förra fallet inträder mendelsk klyfning, i senare fallet få 
vi samma förhållande som hos Erophila-bastarderna. Förf. betonar sär- 
skildt, att han ej tror på genernas absoluta konstans och oföränderlighet, 
utan antager att generna i vissa fall kunna förändra karaktär och på så 
sätt nya gener uppstå ur de gamla. Äfven om denna hypotetiska för- 
klaring ej kan anses som en slutgiltig lösning af frågan, kvarstår dock 
som ett faktum, att Erophila-arternas förhållande vid korsningsexperiment 
ej f. n. kan förklaras med tillhjälp af de mendelska lagarna. Helt natur- 
ligt ha också RosENnsS undersökningar tilldragit sig fackmännens uppmärk- 
samhet och framkallat diskussion. Så har prof. BAUR i Berlin visserligen 
medgifvit, att resultaten af RosENS undersökningar ej kunna förklaras genom 
någon mendelsk lag, åtminstone ej på mendelismens nuvarande stadium; 
dock anser BaAUR, att det ännu ej kan anses fullt klart bevisadt, att ej 
någon slags mendel-klyfning föreligger. B. anser, att det individantal, 
som förf. användt vid sina experiment, vore något för litet. Han tviflar 
därför ännu på, att något principiellt nytt fall föreligger, som ej kan 
bringas i samklang med mendelismen. 
Det torde emellertid ej vara någon, som tviflar på, att Erophila-små- 
arternas uppkomst i naturen nu kan anses förklarad. Då ingen annan 
giltig förklaringsgrund finnes, måste de anses ha uppkommit genom kors- 
ning. Detta står också i full öfverensstämmelse med deras förekomstsätt 
och biologiska förhållanden på naturliga lokaler. Förf. betonar till slut, 
att det ej kan vara någon mening i att systematiskt beskrifva och ge 
nya namn åt Erophilas småarter, då dessa ofta nog synas ha uppstått 
genom korsning på samma lokal, där de förekmma i vildt tillstånd. 
De måste alltså ha en mycket inskränkt utbredning. och äfven om på 
helt olika ställen liknande former kunna påträffas, behöfva dessa ej vara 
