4 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
Hvad den almindelige overflateforvitring angaar, skal jeg citere K. 
BjørLykkE (Jæderens geologi, N. G. U. 48, 1908, 9). »Jordarternes for- 
vitring paa Jæren og paa Vestlandet i det hele er ofte meget ieinefaldende, 
stenene i det øvre lag av jorden er ofte søndersprængt i smaastykker, og 
enkelte stenstykker er saa møre at de smuldrer mellem fingrene«. Selv- 
følgelig gjælder dette ogsaa paa Vestlandet bare ældre lag, i epi-avsæt- 
ningerne er alt friskt, naar det da ikke er omflyttede sten fra den ældre 
overflate. Bergoverflaten er tilsvarende medtat, og da desuten der er litet 
av Vestlandet som blev liggende under hav gennem hele kontinenttiden 
(som de underste 50 > 20 m. ved Kristianiafjorden) og paa den maate 
bevarede frisk overflate, er friske skuringsstriper sjeldne at se paa Vest- 
landet utenfor ra-linjen. 
Urerne selv gir naturligvis her som paa Østlandet (især i porfyrfelterne) 
et ypperlig middel til at 
-berg skille mellem kontinenta't 
moden og ungdommelig 
lımorene — €piglacieret overflate. Der 
er vel urer under dan- 
= — —nedglidnings- — nelse fremdeles, men deres 
terrasser 
dimensjoner er overalt 
ubetydelige, mens man 
enkelte steder (f. eks. i 
Lyngdalen) kan finde vael- 
dige  kontinentale urer 
med den kjendte vest- 
landske ur-vegetasjon, ek, lind, ask m. m. Ofte vil vistnok baekkesnitt 
vise at der ligger en li-moræne under uren — og her har vel skogtræerne 
sine kraftige retter, men ihvertfald, enten det er bare ur eller ur-klaedt 
li-moræne, saa er dette saa godt som overalt et usvikeligt mærke paa at 
man er utenfor, ikke indenfor ra-linjen, grænsen for epiglaciasjonen. Til- 
svarende postepidannelser er gennemgaaende ubetydelige. 
Det er selvsagt at man maa bruke kritik. Man maa huske paa at 
epi-joklerne ikke var mægtige. Paa avsatser, i nisjer i berget heiere end 
deres overflate ligger naturligvis de gamle urer urert ogsaa indenfor ra-linjen. 
Enkelte steder kan urerne ogsaa ha været saa svære at epi-jokelen ikke har 
raadd med at skrape dem vaek; den kan bare ha undergravet deres fot, 
saa vi faar brattere og mere ufarbare urer end vanlig, fordi de ikke mere 
har den normale stabile böschungswinkel. (Saa f. eks. i Maudal). Et 
fuldstendig regulaert forhold er videre at jeklerne bugter sig frem i dal- 
foret. Deres bevægelsesretning under brætrykket bakfra fører dem ind 
