6 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
sikkert ikke epiglacierede fjeld, ute ved kysten f. eks., viser hvor litet løs- 
materiale epibræranden vil ha truffet paa, og at vi vil derfor heller ikke 
kunne vente at finde synderlig randavsætninger ved den som fremskøvet 
moræne. Hvor bræen tyndes ut mot randen, vil selv lave knauser over 
heien beholde sine gamle urer i læ eller over bræoverflaten. Paa gunstige 
steder vil man vistnok kunne finde gode randmoræner op mot møtende 
nunataker, som kan skilles fra gamle støtmoræner. Men det vil bli et 
overordentlig besværlig og omstændelig arbeide at finde rede paa disse 
epi-mærker oppe paa heiene i Agder; med det nu tilgængelige kartmateriale 
kan man ihvertfald neppe opnaa noget tilfredsstillende resultat. Særlig for 
Vestagder faar man vistnok for det første neie sig med at fastslaa en »ra- 
linje« ved grænsen for atpaa-bræens jøkel-ender i dalene. 
Efter disse forberedende bemærkninger faar vi søke at følge ra-linjen 
over Sørlandet. Jon. Voct ga i 1891, i tilslutning til T. Dani og TH. 
KJERULF tidligere, (se Vest-raet s. 3) en skildring som følger det til Aren- 
dal (N. Geograf. Selsk. Årbok). Paa kartet i det særtryk forf. velvillig 
sendte mig, var tilføjet: »Senere morænen fulgt i alt 17 km. paa fast 
land; retning V 25? S«, og raets røde linje var ført frem foran Rore- 
og Søndle-vatn indenfor Grimstad. Saavidt jeg vet har Jon. Vocr dog 
ikke behandlet denne del i literaturen. 
Derimot har Jon. Vocr allerede i 1879 (»Naturen«, s. 159) behandlet 
det punkt hvori Skagerak-raet for første gang sendenfor Jomfruland dukker 
op av havet, øen Maalen. Selv har jeg ikke været i land der, og skal 
derfor ta med endel av Vocrs skildring i min samlede behandling av ra- 
og ra-linje. Det er en liten ø av mal, av strandrullet sten og grus, som 
Jomfrulands tange og Mølen paa Brunlanes, utenfor indløpet til Tromø- 
sund, som hæver sig saavidt over banken omkring, og som der slutter sig 
en række boer til i raets retning frem mot Tromlingerne og Tromøens 
grusryg. »Det interessanteste ved den er at den forandrer form ved en- 
hver større storm. Øen bestaar nemlig utelukkende av rullesten, som bøl- 
gerne naturligvis kan ordne efter behag. Undertiden er den saaledes delt 
ved smaa sund i flere smaaøer, men i regelen er den hel. Hovedretningen 
nordost beholder den altid. August 1879 var den 170 skridt lang og 30 
skridt paa det bredeste. Heiden 1o—12 fot.' I omtrent NO retning gik 4 
parallele rygger av rullesten. Heldingen indover mot land var temmelig 
steil, utover mot havet jevn. Det var tydelig at det var et tilsvarende an- 
tal bølger eller rækker av bølger [stormer?] som hadde fremkaldt denne 
