1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 9 
nær Sem mellem Arendal og Grimstad og fortsætter vestover til Fevik. 
P. A. ØYEN mener at morænen ikke gaar i land ved Søm, men fortsætter 
videre mot syd; ti hauserne, grundene, boerne, flakene ophører ikke ved 
Sem, men fortsætter videre mot syd.« Ved Sem kommer derimot en indre 
morænerand, som gaar videre forbi Mo, indenfor Vik-kilen, videre 
forbi Rorevatn, Sandvikvatn, Reddalsvatn forbi Kalvell, om 
Eikeland og gjenfindes i utpræget randmoræne ved Aabaall foran 
Flakksvatn.« > 
Hauserne, grundene, boerne, flakene fortsaetter utvilsomt laengere syd, 
og rundt hele Norges kyst. Men derav kan man ikke slutte at raet fort- 
sætter efter dem. Det er randmorzenen vi vil folge, ikke skær og grunder. 
I 1911 (N. Geol. Tidsskr. ll, s. 32) gir P. A. Oyen en fremstilling av sin 
opfatning om raets fortsættelse i Agder. Fra Hasla-odden, i 1895, »fulgte 
jeg saa morænens ofte opløste rækker temmelig sammenhængende [?] forbi 
Mo og indenfor Vik-kilen, videre foran Rorevatn, Landvikvatn, Re- 
dalsvatn forbi Kalveld over Eikeland [?] til Aabaal foran Flakksvatn. 
Længere vest var morænen ikke saa sammenhængende, men genfandtes 
dog i smukt utformede rækker, og ofte opløst i flere trin, i tilsvarende 
retning i de forskellige dalfører, saaledes forbi Svalandsheia og i Otter- 
aaens dalføre, hvor man i Vennesla fra Grovene til Mosby har en hel 
række smukt formede moræner, og fænomenet for saa vidt arter sig paa 
noget lignende maate som vi kender det fra Mellemsverige. Videre gen- 
finder vi det i Søgnedalen, oppe i Grepstad fra Hortemo og vi- 
dereopforbiStokkeland. Over i Manndalen finder vi de samme forhold i 
den øvre del av Holme, i Øislebø, i Laudal, og videre i Undalen, 
i Vigmostad oppover forbi Konsmo. I Hægebostad og Kvaas i Lygne- 
dalen genfandtes de samme forhold, likesaa tilsvarende over Mo og Rafos, 
og endelig smukke, tvedelte moræner i Bakke foran Siredalsvatn og her i 
forbindelse med smukt utformede terrasser, videre forbi Hovsvatn og i 
Hæskestad [?] samt smukke morænerækker i Helleland, og endelig i 
Birkrem foran Orsdalsvatn!. Videre har jeg ikke her endnu hat anledning 
til at følge fænomenet, og det vilde føre for langt ved denne anledning at 
fortsætte med en diskussjon av forholdene som de arter sig i de vestlandske 
fjorde, fra Ryfylke videre mot nord. Resultaterne av disse undersøkelser 
[i 1895] sammenstillede jeg saa et par aar efter, 1897, i en større avhand- 
ling, men for denne avhandling har det aldrig lykkedes mig at erholde 
trykkeplass. Angivelse av morænens beliggenhet paa den her nævnte stræk- 
ning blev ifølge opfordring fra Norges geologiske undersekelse tilstillet 
1 De av mig uthævede steder i denne liste ligger ikke i ra-linjen. 
