22 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
50 m. heide. Her har tydelig Ostredalens epi-jekel endt, og bræelv- 
gruset har væsentlig kommet til avszetning baktil i vinkelen ved Aamot 
mellem den og Vestredalens jøkel, som er kommet frem ganske smal og 
sammenklemt gennem det trange gel umiddelbart nordenfor Liknes-sokken. 
Jekelenderne i Kvinesdals to dalferer har altsaa naadd omtrent like langt 
ut, og næsten ned til havets overflate nu. Elven ved Liknes er bare et par 
m. o. h. I Ostredalen har vi en flat dalbund ved Moi (ca. 110 m. o. h) 
opfyldt av dalslep fra jekelen under dens tilbaketog fra ra-linjen, og 
lignende forhold fins i tilsvarende !/, 
lå 
mils avstand ovenfor Svinland (55 
o. h.). Forevrig har den svære elv i det trange dalfere rensket det meste 
ut av de epiglaciale avsætninger. Dalbunden har meget liten bebyggelse. 
Undertiden fins som ved Aamland ovenfor Rafos og tildels ved Svinland 
dalknauser som der er lagt luv-moræner mot, og som gir en del løster- 
ræng i det løp elven ikke følger. Ved Aamland maaltes en morænehøide 
paa omk. 50 m. over dalbunden, omtrent vanlig epi-jøkelmægtighet nær 
ra-linjen. 
Det overordentlig kuperede heilandskap vestenfor Kvina, over Gyland 
til Sira, viser i stort og smaat megaglacieringens uforandrede mærker ogsaa 
i smaadalene. 
Søker man fra kysten opover Siras dalfører mot ra-morænen, saa 
stanser vi ikke længe hverken ved Aaensire eller nedre Lundevatn. Det 
er et overordentlig nakent og knutet berglandskap som den korte elv gaar 
i der, i foss like fra osen. Lundevatn selv kan ikke regnes for nogen 
undtakelse fra reglen om at de agderske længdedalfører ikke har indsjøer 
utenfor raet. For det svære vatn (46 m. o.h., 27 km?, 310- dypt) til- 
hører ikke væsentlig Siras dalforer, som kommer til i en smal sidedal. 
Hvor denne munder ut i Lundevatn, ser vi dog straks at vi har et epi- 
slep for os, ved Sirnes, bygget ut som en svær deltakegle foran fjeld- 
siden, hvis gamle urer drukner i elvegruset (fig. 5). Grusterrasserne i 
Bakke, mellem Sirdals- og Lundevatn, kan ikke vaere avsat til nogen anden 
tid end da en jokel gik frem til Sirdalsvatnets os med den smukke ende- 
moræne der [avb. D. DANIELSEN 1912]. Og jekelslepet falder fra 70—80 
m. beide umiddelbart under moraeneryggen — som naar Io m. heiere — 
temmelig jevnt utover 4 km. til den skyter undervandstangen ut i Lunde- 
vatnet, 44 m. o. h. [Her kan umulig være tale om nogen avseetning i et 
Lundevatn opdæmmet til 75 m. o. h., som D. DANIELSEN 1912, 353 antar. 
Der fins ikke tegn til nogen moraenemasser som kan ha spaerret Lunde- 
vatnets os, der, som hans billede Pl. IX viser, ligger helt i fast fjeld som 
foss. Et utlopstversnit med 3o m. større hoide er fuldstændig utænkelig. 
Det er oiensynlig, at DANIELSEN har været drevet til en saa luftig hypotese 
