1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 23 
utelukkende fordi han ikke har opfattet at moræneslæpet, bræelvavsætnin- 
gerne foran overgangskeglen kan bygges op til like flat sandr som nogen 
marin eller lakustrin terrasseoverflate. Dynamisk er dog forklaringen ind- 
lysende. ®ieblikkelig hvor bræelven slipper frem i dagen fra det hydro- 
statiske tryk under bræen — Sirdalsjøkelen maa ha været henimot 300 
m. mægtig kort ovenfor — maa den miste en væsentlig del av sin trans- 
portevne, elvene bygger stadig op sit leie, og maa derfor stadig søke over 
til lavere løp ved siden, som igen straks bygges like høit op igen. I 
naturen har vi jo et "utal av eksempler, fra de islandske sander, ogsaa 
foran braeerne inde paa højsletten, de svære bayriske grussletter og til ra-grus- 
J oO D o 
flaterne i Vestfold og randterrasserne ved Grimstad. Dynamisk er det 
omvendt uforklarlig at Bakke-»terrassen« viser sig at bestaa av meget 
1 
i 
svakt skraanende lag av temmelig grov og ujevn grus likesaavel ute ved 
(b 
«^ 
a 
[en 
Sirnes, hvor den efter hypotesen er avsat paa 30 m. dyp, som lik 
endemorænen foran Sirdalsvand, hvor man har den smukke supramarine 
overgangskegle i omk. 8o m. heide. Der fins ikke den typiske undervands 
terrasse-skraalagring everst dækket av horisontale lag, men overalt almin- 
delig flat elvegruslagring, som det viser sig i snittene i de utprægede 
JQ 
erosjonsterrasser. 
Fordi D. DanıeLsen ikke opfatter moræne-slæpenes terrasse-lignende 
opbygning — som er saa klar som mulig "netop i Sirdals-slepet, har 
han heller ikke set at man ikke kan slutte sig til en marin grænse, 
f. eks. i Birkenes, Vennesla, Fjære &c., av randavsætninger fra atpaa-isens 
jekler i ra-linjen. En bestemmelse av den marine grænse paa Sørlandet 
efter moræneslæpene er selvfølgelig uten værd. Overgangskeglerne viser 
