28 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl 
naar ikke frem til Jæren, de stanser fuldstændig ved den uregelmæssige 
sænkning som den indre hovedvei følger fra Gandfjordens bund. til 
Birkreim, og de blir skaaret over paa tvers indenfor av det eiendommelige 
dalføre N—S som Birkreim-elven følger, fra dens utspring bare en halv 
mil fra Høgsfjorden, like ute paa skrænten mot Dirdal, og frem til 
Ekersund. 
Det viser sig nu at atpaa-bræen ikke engang har naadd helt frem til 
dette indre dalføre i Birkreims Øverbygd. Derimot har der i Ørsdalsvatn, 
Austreimvatn, Maudalsvatn og Venjevatn ligget jøkelender, hvis dalslæp er 
bygget ut i dette Birkreimdalføre og derved har snøret dette av i avde- 
linger hvor vatn er blit dæmmet op. 
Ørsdal-slæpet har dæmmet op Svelevatn, som nævnt. Austreim- 
vatnet har sendt sin parallele daljøkel mellem de bratte 800-meters fjeld 
frem efter dalretningen og væltet sine randavsætninger frem til Heigel- 
stad, med brat kegle ned mot elven ved Braali, hvorved Hofreist- 
vatnet stænges til 152 m. o. h. Slepet naar frem til Svelevatn, og en 
grusvold derfra daemmer ved Vigesdal av et litet tjern som en uægte moræne. 
Fra Austreimvatnets os forer imidlertid et andet dalfore mot nordvest, som 
elven nu følger, og som ogsaa har fert en ra-breetunge til Malmin, hvor 
der ogsaa er bygget ut en fri kegle av »malm«, bræelvgrus med slæp-mo, 
som snører Hofreistvatnet av fra Birkelandsvatnet nordenfor. Dette er 
igen ved dette dæmmet op til 171 m. o. h. Dets gamle hovedretning er 
den sydvestlige frem til Gæstal—Birkreimveien, men ved opdaemningen har 
det regulære sydveststrakte vatn faat en utvidelse i est i den brede østre 
del efter Birkreim-elvens N—S akse. 
Næste breeendevatn ligger i den vilde Maudal, skaaret omkring 500 
m. skarpt ned mellem topheider paa over goo m. Jokelen her, som er 
kommet 30 km. helt fra Sirdalssiden jevnsides med Hundalen nordenfor, 
har rensket op til fjeldbunden foran Maudalsvatnet og bygget sin kegle 
frem i den flate mo (r5 m. hei), som igen stænger av et vatn nordenfor, 
Nedre Venjevatn. 
Endelig har vi heit oppe paa heien, men i fortsættelse av Hundalens 
retning fra knæet, hvor denne beier over i Dirdal—Hegsfjord, Øvre 
Venjevatn under Venjekula (922 m.). Dens Jøkel har gaat frem til Ven 
og daemmet op et ste vand i Birkreimsdalferet. Opdæmningen av de to 
sidste er dog meget ubetydelig. Men denne række ensartede, spæde, frit- 
formede epi-terrasser ved Ven, Espeland og Malmin er ytterst paafaldende 
og virker mærkværdig fremmedartet i det vildt vestlandske landskap om 
vatnene, især naar man kommer ditop fra Jæren over Gæstal-heiene. De 
kommer til som noget saa øjensynlig nyt, inkongruent med omgivelserne, 
