34 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
sydvest for Arendal: 220 m.--210 (km.) X ‘8 m. = 220 m.—168 m. = 52 m.; 
skaelforekomsten er 35 m. o. h., men i en »lerterrasse« som stiger til 40 m. 
Og skællene viser ikke mytilus-yoldia-tid, men er »boreoarktisk« (D. Da- 
NIELSEN 1910, 102), med enkelte zirphæa- og litorina litorea-skæl — alt- 
saa maa hævningen allerede virket en stund, og »terrasse«-heiden altsaa 
svare godt til det teoretiske. Det er imidlertid ikke sandsynlig at vi her 
har en primær terrasse bevaret like indenfor Grimstad-raet. D. DANIELSEN 
skildrer selv hvorledes samme leravszetning langs Nidelven nedenfor Rygene 
viser sig eroderet (»en ganske omfattende erosjonsproces før tapestid«, 
som han siger — i virkeligheten vel baade i kontinenttid og av atpaa- 
bræen i »tapessaenkningens< tid), heiere paa nordre end paa søndre side 
av dem, og at der ved Skarpenes er skæl, »mest arktiske, men ogsaa 
enkelte boreale«, i et stærkt stenet, morænelignende ler (s. 92). »Gruset 
har en paafaldende likhet med morænegrus, leren er stærkt stenet, og skæl- 
lene er undertiden knækket og oftest indbakt i hærdet grusholdig materiale. 
Man kunde tænke paa et bræfremstøt — —« (s. 94). 
At vi her virkelig har atpaabræens fremstøt til raet efter en lang 
mellemliggende, kontinental mellemtid, fremgaar saavidt jeg skønner med 
sikkerhet ved det forhold D. DanıEeLsen skildrer fra gruslag i leren ved 
Rannekleiv, mellem Rygene og Skarpenes-ramorænen. Der fandtes her sam- 
men med almindelig rullesten nogen smaa om marleker mindende skøre ler- 
klumper. Disse maa stamme fra ældre lerlag, men ligger nu i e/vegrus. Ved 
Skarpenes fandtes ogsaa »postglaciale plantefossiler i lerblandet sand«. Alt 
vidner om en hævningstid med erosjon saa langvarig at marleker har ut- 
viklet sig og klimatet blit »postglacialt« (d. v. s. varmt kontinentalt) før det 
nye bræfremstøt kom til raet, som mot Lauvaasen er bygget op til 7om. 
o. h., 2 km. fra skælforekomsten nedenfor Rygene. 
I »Vest-raet« har jeg paavist hvorledes man paa tre uavhængige maater 
kan vise at landet dengang atpaabreeen bredte sig ut til raet, hadde hævet 
sig betydelig fra yoldia-strandlinjen, og at den strandlinje som havet stod 
ved ved begyndende ratid, skar den nuværende omtrent ved Riser, men 
først ved Grimstad omtrent, dengang bræen trak sig tilbake fra raet; lan- 
det længere vest stod dengang /ezere end nu. Dette fremgik 1) derav at 
de strandlinjer i Vestfold som kunde vises utviklet under raperioden selv, 
direkte bygget av rabræens randavsætninger, hadde en gradient som viste 
at de maatte skære havflaten nu ved Risør (først), ved Grimstad (tilslut, 
øverste ra-strandlinje), 2) derav at ra-tungerne maa være bygget ut ved 
hrænding og strøm, og at havflaten dengang altsaa maatte staa ved + 20— 
45 2 45 — 65 i Vestfold samtidig med — 8—10 ved Torskeboen sønden- 
for Risør, 3) av den maate hvorpaa de sidst hævede, mest varmekære 
