1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 41 
stærkt utpræget (KoLDERUP). En neiere fastsættelse av dette sænknings- 
nivaa kræver saaledes særskilte undersekelser i samhæng med de vest- 
landske terrasse-systemer. 
Det fremgaar dog allerede av de givne tal at den lavere linje maa ha 
et meget svakere fald, hvordan saa isobaserne i detalj blir at trække. En 
følge av det er nødvendigvis at længst i sydvest hvor yoldia-strandlinjen 
ligger lavt og tilslut skærer havnivaaet like ved kystlinjen, vil isobasplanerne 
komme til at skære hinanden, saa den strandlinje som længere mot nord- 
ost var meget lavere end yoldia-strandlinjen, kommer til at ligge haere. 
»TG « har ikke dalet til 0, sendenfor Haa, hvor »MG.«, antakelig stikker 
under hav — et forhold som viser at mån ikke her kan sætte linjen for 
landets største sænkning, den marine grænse MG., som identisk med YG. 
— den arktiske yoldia-skraalinje. Allerede fra Rev-tangen er den norden- 
for laveste strandvold blit den heieste, sydligst paa Jæren er den 
blit den eneste, til ogsaa den omkring Ekersund synes dukket under hav, 
og de gamle let bearbeidede jevne li-moræner gaar ned til den nuværende 
fjære uten nogen stripe over som viser en tidligere hoiere strandlinje. 
Dette svarer jo ogsaa fuldkommen til forholdet paa den anden side av 
Skagerak. »Tapes-sænkningens« grænse, køkkenmøddingernes kendte strand- 
linje, strækker sig omtrent 10 mil længere mot SV end yoldia-sænkningens, 
til Nissum-Falster. O-isobaserne er i Danmark omtrent parallele for begge 
hævninger, men »T.G.« maa svinge meget mere mot nord over Skagerak, 
som Vestlandets kystretning, for at naa land ved Ekersundstrakten. Som 
maalene foreligger nu ser det ut som linjen gør en indbugtning netop her 
og derved over Jæren igen faar et mere NV løp end baade søndenfor og 
nordenfor. Ved Ogne er der ingen strandlinje over 4 m., 20 km. nordover 
efter kystretningen har vi nye strandvolder paa 6—8 m. — og 50 km. i 
sydost har vi lignende i 8-10 m. heide — hvor »YG.« efter det sub- 
marine torvfund maa ha ligget mindst 12—13 m. lavere. 
Den sidste sænkning, atpaaistidens, har ved Kristiania kanske naadd 
omkring go m. (fra omkring 50 til 140 m.), længst sydvest i landet 
og ute i utgaren kysten nordover har den været ubetydelig. Heller ikke 
kan hævningen i kontinental-tiden efter mega-sænkningen været betydelig; 
utenfor 0 m. YG. er det endog sandsynlig at den kan ha gaat over til 
sænkning som i Danmark og syd for Østersjøen. Man maa vistnok hen- 
fere til dette det forhold som Listers sydstrand viser. Skønt J. HoLMBoES 
torvfund viser at — 3—5m.-kurven var supramarin baade i dvergbirk- og 
hassel- carex pseudocyperus-tid — saa viser de svære erosjonsskrænter i 
Borhaug— Tjerveryggene (20—24 m.) at havet her har arbeidet — fer epi- 
saenkningen bygget strandvoldene — omtrent i nuvzerende havnivaa — og 
