46 ANDR. M. HANSEN. M.-N. KI. 
studier i Finmarken, hvor strandlinjerne er saa meget stærkere og klarere 
end noget andet sted i landet, og han har vist at der er mærker efter 
flere strandlinjenivaaer over den mest utprægede, som TH. KJERULF satte i 
forbindelse med de hoieste marine terrassers horisontalnivaa, og som jeg 
henferte til den lange periode da jeklerne holdt sig i den estlandske ind- 
sjerække og fjorddalsindsjeerne paa Vestlandet — med avtakende heide 
utover. — Over denne stærkt utviklede linje le fandtes ikke bare — som 
jeg nævner i Strandlinje-studier — et enkelt litt hoiere, men flere, I a g y 0. 
Der maa nye og detaljerte undersokelser til for at utrede i hvor stor ut- 
strækning dette forhold gælder ogsaa paa Vestlandet. Derimot viser strand- 
linjerne i Finmarken det »postglaciale« nivaa Ila meget distinkt som mit 
»subglaciale«, og ogsaa i Finmarken er der et distinkt sprang mellem I e og II a. 
Det som ferst og fremst kan bringe vor forstaaelse av Vestlandets 
strandlinje-terrasse-system et væsentlig skridt fremover, er imidlertid ikke 
nivellemanger med cm.-neiagtighet av sterrelser som selv ikke lar sig be- 
stemme naermere end paa meteren, men en detaljeret og kritisk under- 
sekelse av 1) det morfologiske samhæng mellem terrasserne og de rand- 
moræner de slutter sig til som sleep, 2) det sete-nivaa som disse dalslaep 
fører frem til. Et dalslep, den dalfylding som overlastede bræelver av- 
sætter som sandr foran sig, kan bygge op flater saa jevne og vandrette 
som noget submarint elvedelta, og faldet utover kan være like ubetydelig. 
Og under gunstige omstzendigheter kan der under den sidste hævning ogsaa 
danne sig erosjonsterrasser i elvelopene — som ikke med rette henføres til 
tilsvarende havstand. Det er sammenheenget mellem virkelig akkumulasjons- 
terrasse, endemoreene, kegle, slaep, og samtidig landsaenkning, som har interesse 
forst og fremst. Og det kan kun avgeres ved en forstandig morfologisk analyse. 
Hvad der var en opgave for mine undersokelser 1911, var at finde 
den første tilknytning for ra-periodens strandlinje til det vestlandske ter- 
rasse-system ved den sydligste store Vestlands-fjord i Ryfylke. Hvilke 
terrasser og hvilken strandlinje svarer til den atpaa-istid da storbræen rykket 
Frem til ra-linjen, for like hurtig igjen at trække sig tilbake mot heifjeldet? 
Det var som bekendt i Ryfylke J. Esmark allerede i 1824 fandt 
avgorende bevis for at »de norske fjelde har vaeret indhyllet i is like ned 
til havet, og at som følge derav havet selv maa ha været et ishav« (Bi- 
drag til vor jordklodes historie. Mag. f. Naturv. 2. aarg.). Det var ved 
Fossand!, ved mundingen av Lysefjord, ved Vassryggen foran Haukelivatn. 
Morænerne her er senere omtalt av A. HErLAND (Öfvers. S. V. Ak. förh. 
! Der fins ingen foss i nærheten. Ivinefaldende er den store sandr foran morænerne 
foran Lysefjorden, saa navnet utvilsomt rigtig er skrevet Fossand (av *for-sandr, som 
foss av fors), istedetfor som paa karterne Fossan. 
