48 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
skyllet over og bygget det !/ x 1 km. store randplataa som falder svakt 
mot SO til fjeldet der c. 32 m. og østover gaar i ett med slæpet fra 
Vassryggen. De to sammenhængende grusflaters fald ut fra morænerne 
har voldt at Ritedalselven er drevet helt ind under Uburfjeldets bratte 
vægg i SO. Som saa overordentlig almindelig, hvor der sker stor grus- 
fremføring ved en brærand, har vi bak kirken ikke typisk storstenet og 
leret morænemateriale, men rullet sten og sand — at det er en rand- 
moræne og ikke nogen aas er allikevel klart. Aaserne antas vel av alle 
for bræelvavsætninger — men elven kan ikke komme ut av den 654 m. 
høie nekne Vikestakk, men bare fra Lysefjordens jokelende. Det er videre 
indlysende, at det er ryggen og sletten foran som er den sammenhængende 
dannelse, moræneryggen og grusslæpet med fald utover fra den, ikke 
sanden og partiet om kirken, morænens indside. Og det viser sig ogsaa 
at denne indside med fald mot nordvest er av et forskelligt materiale; 
det er finere, mere lerholdigt, og derfor er det ogsaa opdyrket trods dets 
ugunstige orientering mot nordvest, mens solsiden ligger som sparsomt 
græsklædt mo. Der er ikke forskel mellem de to slæp fra Fossandryggen 
og Vassryggen, og at man her har en endemoræne med sandr foran, er 
saa slaaende tydelig at sammenhænget blev forstaat i 1824, før noget 
andet sted i Nordeuropa. Og mere end det; Esmark siger: Av denne 
beskrivelse vil man tydelig kunne indse, at denne vold har sin oprin- 
delse av ismasser som har fyldt dalen og ved deres utvidelse og trykning 
tillike har uthulet dalens dyp — —«. Bree-erosjonen blev ogsaa forstaat. 
Fossand-morænen ligger forøvrig ogsaa heiere end de omtrent 30 m. 
H. Reuscu opgir for kirken og omgivelser. Moen falder fra morænerne raskt 
av til omkring 40 m. og holder sig over store vidder i 37—40 m. Et grustak 
længst i SO ved fjorden viste fremdeles fald mot SO hos lagene, ikke mot SV 
ut mot fjorden. Det viser at fjorden maa ha gravet sig indover et stykke. 
Men det, at man i det hele har et fald i grus- og sandlagene ut fra morænen 
ogsaa her, synes at maatte vise at avsætningen skedde i fjorden selv, 
ikke supramarint, ellers maatte utskylningen søkt ned til fjorden med fald 
dit. Morænen maa være bygget, brævandet ha skyllet morænens sand frem, 
mens strandlinjen stod omkring 35—40 m. o. h. Med større neiagtighet 
tror jeg man vanskelig vil kunne bestemme vandstanden ved et moræne- 
slæp hvor, som her, strandavsætningerne ikke kan trække sig længere ut 
efter strandlinjen paa grund av bergets brathet. 
Lysefjordens jøkel hadde altsaa sin endemoræne netop ved fjord- 
mundingen dengang havet stod omkring 36 m. heiere end nu. Dette er 
det utpregede glaciale trin Ie, »indsjeperiodens«. Ved dannelsen av yoldia- 
strandlinjen var altsaa Lysefjorden jøkelfyldt. 
