ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
50 
man se at den har en stærkt eroderet gammel overflate med utpræget 
»endemorænebygning«, hauger og sænkninger. Nærmere mot Espedals- 
vatnet viser disse rygger ikke bueform mot SV, men følger mere dalens 
retning. Jeg opfatter forholdet saa, at vi her har den gamle mega-moræne, 
i linje med Lysefjordens store og Vassryggen foran Haukelivatnet, men at 
den tildels er blit presset sammen op mot nordsiden av epi-jøkelen, som 
har trængt forbi og hat sin bræende-søkk i dalbunden nedenfor ved Birke- 
land-Eikeland. I dette tilfælde har altsaa atpaa-istidens jøkel gaat /ængere 
frem end jøkelen i slutningsavsnittet av den sidste store istid. Der har 
under dette istids-avsnit kanske kommet en brætunge over fra Lysejøkelen 
efter det nordlige dalføre i Espedalen, som saa vidt har naadd ned i linje 
med den tilsvarende i Haukelivatnet, mens Espedalen i sidste istid, epi- 
glacialtiden, samlede bræutløpet fra en kaapebræ over hele heipartiet selv. 
Epi-jøkelenden har gravet væk mega-slæpet i sin bræsøkk, og den sand- 
synlige samtidigé strandlinje lot sig ikke neiagtig bestemme. Terrassen 
maaltes til 30—37 m. Den lave terrasse ved Male, som danner fortsæt- 
telsen av den lavere dalfylding ovenfor Birkeland, er bygget ut foran en 
aapning i 30—37 m. terrassen med ren flate- og mæl-linje. Ved Mæle er 
dens heide omtrent 20 m., men den staar med mel mot fjorden, som 
tydelig har tat væk den ytre del av keglen, og tilsvarende vandstand lot 
sig ikke bestemme her. Ved det nærliggende Rossavik var der strand- 
dannelser i 13 m. o. h. — omtrent svarende til den heide H. Reuscx fandt 
paa Fossand-neset 11 m. Der maalte jeg de to nivaaer til 33 og 12 m. 
Det synes saaledes tydelig her ved Helle-Espedalen at den gamle 
svære moræne hører til yoldia-strandlinjen Ie, mens det er til den lavere, 
IIa, som utvilsomt svarer til »tapes-strandlinjen« længere ute, at slæpet fra 
den sidste jøkel som trængte sig forbi den gamle endemoræne foran Espe- 
dalsvatnet, er bygget op i en (13—)20 m. deltakegle. 
Forholdet er meget likt i Dirdal indenfor, hvor jeg dog ikke saa 
nogen vel utviklede endemoræner. Men en 12 m. terrasse er bygget ut 
foran en 32 m.s, som ved Gilje-Nøteland har en bræende-søkk arbeidet ut i sig. 
Tydeligere er forholdene i Aardal nordenfor Lysefjorden. Det er 
to dalfører som møtes i Aardal, Tysdalen og Viglesdalen. I den nordligste 
ligger det 11 km. lange ovre Tysdalsvatn, 64 m. o. h., mellem heie bare 
heier (800 m). Det er dæmmet op ved en nær 1 km. lang endemoræne 
ved Valleim og Vatne, som til heire er bygget op mot metende fjeld, 
men sætter dam for vatnet i dets længderetning SV, saa avlepet maa ske 
længst tilvenstre bakover mot SO over fast fjeld. Det synes som om denne 
bræende oprindelig har gaat sammen med jekelen fra Viglesdalen; der ligger 
morænerester op mot lien ved T veit. Foran morænerne er der bygget 
