1912. No. 2. FRA ISTIDERNE. SI 
5 
frem et oprindelig sammenhængende dalslæp, med fald fra 65 til 50 m. 
Midt i dalen nedenfor Tysdalsvatnet ligger en dalknaus, som elven har 
skaaret sig ind under paa sydsiden. Ovenfor staar nu det gamle dalslæp 
igen med hei mel, og likesaa rundt om paa nordsiden. Mere endda er 
levnet i Haabakken søndenfor elven. Men ellers har denne gravet sig 
dypt ned med vekslende kvisler. Tysdalsvatnet er dypt, og ingen ny 
jøkel har forstyrret dets gamle frontmoræne ved vassenden. Men fra 
Viglesdalen, hvorfra »Storelven« kommer, har der kommet en svær grus- 
og sandføring mens landet var sænket en 11—14 m. For til dette nivaa 
er bygget en meget betydelig mo ved fjordbunden, som har snøret av den 
inderste bugt mot nord av Aardalsfjorden til et litet vatn. Moen er saa 
betydelig at den naturlig maa opfattes som dalslæp fra en epi-jøkel. Følger 
man det eroderede terrasselandskap opefter »Storelven«, meter vi da ogsaa 
ved skolehuset ved Kalletveit en ganske frisk randmoræne, 77 m. o. h., 
med bræende-søkk i oprensket dalbund bakenfor. Dette blir ovenfor igen 
mere jevnt fyldt, og vi kommer ved Riveland til en næste endemoræne, 
som reiser sig til 112 m. o. h., omk. 20 m. over moen nedenfor. Tu. 
KJERULF opfører en terrasse med roo m. heide ved Eikeland; det er 
Rivelandmoranens sydside med moen foran. Avstanden mellem de to 
nye moræner er bare 1 km. De hører tydelig til samme periode, og 
Rivelands-moraenen synes at betegne en mindre fremrykning av jokel-enden, 
som har styrtet sig ut over den botnlignende avslutning av den lavere dalbund, 
3 km. ovenfor. Elven falder her foss i foss en 200 m. fra det næste daltrin. 
De nye endemoræner fra epi-bræen ligger saaledes et par kilometer 
indenfor den store gamle ved Storelven — den som slutter sig til den 
urørte foran Tysdalsvatnet. Den gamle ende-moræne fører over i 60 m. 
terrassen, den nye maa svare til den store 11—14 m. mo, som et stærkt 
denuderet slap fører over i. Aardalselven har en svær vandføring og 
betydeligt fald gennem terrasselandskapet, graver derfor staerkt, som det 
nye elvedelta ved nuværende strandlinje viser. — De to trin i Aardal finder 
vi igen i Fister paa nordsiden av det nes som danner Aardalsfjorden, 
med heider ved kirken 57 m. og 14 m. ved fjorden. 
Denne første rekognoscering i Ryfylke viser allerede med fuld tydelig- 
het at man har en række gamle endemoræner — foran Haukelivatn, 
Lysefjord og øvre Tysdalsvatn — som fører over i dalslæp, der danner 
terrasser med heider paa 40-—60 m., mens man har yngre og mindre 
epi-endemoræner (1 Dirdal, Espedal, ved Aardals storelv) som staar i 
samhæng med et terrassetrin 10—15 m. At det er denne sidste gruppe 
som svarer til ra-linjen, kan ingen være i tvil om som har kunnet sam- 
menligne med epi-moranerne og deres dalslæp efter ra-linjen gennem 
