EX ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
og K. BjorLykkeE har allerede kriticeret disse bestemmelser. Det er her 
paa Jæren P. A. Oyen (Tapes-nivaaet paa Jaederen 1903, 42) har fundet et 
nyt fænomen som skal være knyttet til strandlinjedannelsen. »Der optræder 
i bugten ved Obrestad ogsaa en heist eiendommelig erosjonsform der frem- 
træder som i regelen smaa, men ogsaa tildels noget større uregelmæssige 
rifler, der igen sammensætter sig i længere, mere eller mindre sammen- 
hængende, noget uregelmæssig bugtende rækker med omtrent horisontalt 
forløp, hvorved partierne mellem de nedskaarne erosjonsdale faar et ut- 
Fig. 6. 
seende paa avstand som om de var opbygget av talrige brutte, men i det 
hele noget uregelmæssig svævende lag; der har dog ikke kunnet paavises 
nogen direkte sammenhæng med morænegrusets struktur. Denne eien- 
dommelige overflateform var skarpt begrænset nedad av selve terrasse- 
nivaaet og staar derfor sikkerlig i den mest umiddelbare forbindelse med selve 
erosjonsterrassens dannelse. For at erholde en fast betegnelse for en paa 
denne maate eroderet overflate vil jeg (P. ©.) benævne den mull surface.« 
Om dette fænomen siger K. BjørLykkE (Jæd. geologi N. G. U. 48, 
1908, s. 106). »Denne efter beskrivelsen noget dunkle overflateform viste 
sig kun at være de i steile bakkeskraaninger saa almindelige horisontal- 
rynker eller liketrykslinjer, der ikke er opstaat ved erosjon, men ved tyngde- 
kraftens virkning, idet den græsbundne overflate ved det underliggende 
