56 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
K. BjorLykkE gir (1908, 109) et profil av Obrestadbrækken som for- 
tjener omtale. Han ger opmaerksom paa at den terrasseformede avsats i 
likhet med forholdene ved Malle væsentlig er en formasjonsgrænse, d. v. s. 
der stikker ler frem langs den overliggende morzenemasses fot; dette ler 
kan være presset litt frem, saa det danner en terrasseformet avsats rundt 
bugten. »Ganske horisontal er denne terrasseavsats heller ikke; den falder 
utover mot tangen hvor den omliggende morænemasse gaar dypere ned.« 
De sikre strandvolder (6—8 m. o. h.) ligger nedenfor denne terrasseavsats 
13'5 m. (heiden i decimeter! trods den iAke er ganske horisontal). K. Byor- 
LYKKE fortsætter imidlertid efter denne meget oplysende skildring: »Skulde 
havet ha nogen del i den øvre terrasseflates dannelse, hvad der kunde 
egne sig til nærmere undersøkelse, saa maatte denne kunne opfattes som 
den heieste marine grænse, der herved kom til at ligge paa dette sted i ca. 
I3'5. m.s heide- o. “hy DE 
postglaciale havs grænse 
naar intetsteds paa Jæren 
til denne heide« (s. 115). Og 
senere uten reservasjon, sam- 
men med andre heider for 
den marine grænse eller det 
senglaciale havs strandlinje, 
22'5 m. nordlig, i Randeberg, ved Malle og Sandnes ca. 2om., »ved Reve 
ligger den heieste strandvold i 12°50 m.s h. Ved Obrestad ligger den heieste 
terrassedannelse 13'50 m.« K. BjørLYKKEs egen begrundelse (s. 110) tillater 
ikke en saa sikker opgave (i centimeter!) for MG. ved Obrestad. Og hans 
rigtige samstilling med forholdene ved Malle skulde logisk hindre ham i 
overhodet at gere formasjonsgrænsen mellem morænegrus og ler til . 
marin graense mere ved Obrestad end ved Malle — det saa meget hel. 
lere som begge steder formasjonsgransen synker nogle meter i profilerne 
selv. Dette forhold, en frempresset og utgledet lervold under og foran en 
brattere erosjonsmæl i overliggende grus eller sand, er ikke noget sjeldent 
fænomen. Man kan ikke slutte, som K. BJeRLYKKE, som sandsynlig at ler- 
terrassens »ytre steile skraaning (terrassens fot) er en mindre erosjons- 
skrænt frembragt under havet under den postglaciale sænkning<. Den »post- 
glaciale« sænkning har lagt sine strandvolder op utenfor til 6—8 m.s heide; 
og man maa da narmest anta at den skraa flate strandvolden er bygget paa, 
allerede forelaa for denne sænkning. K. BjerLykkes profil ger det 
ganske vist indlysende at havet engang, og det i lang tid og for den sænk- 
ning som gir strandvoldene, maa ha eroderet i Obrestadbraekken i ler-laget. 
Men strandlinjen kan da ha ligget like godt ved 6 m.s heide eller mindre 
