1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 59 
hele 9 av de 11 ferskvandsalger (eller endog Io av 11, hvis cymbella 
cymbiformis ogsaa hører hit, siden den 1903, 128 opføres fossil fra Skeie) 
ogsaa fins i det undre lag ved Skeie, mens det er bare 4 av disse 9 (10) 
der fortsætter i øvre lag. Av de 24 arter, av 44, som er særegne for undre 
lag ved Skeie, og 7kke fortsætter blandt de 23 i øvre lag der fundne 
arter, fins hele 6 (7) ved Heiland, hvor de altsaa utger den sterste del av 
de fundne 11 arter. Av de 3 algearter ved Skeie som er særegne for 
øvre lag, fins derimot ingen i Heilandsgytjen. I denne er ogsaa fundet 
najas marina, som nu bare i varmere klimat fins i ferskvand, og i stor 
mængde den typisk kontinentale, amerikanske #ajas flexilis, som begge 
mangler i øvre Skeiegytje (den sidste lever dog endnu relikt ikke langt 
unna). Det kan da ikke godt reises nogen tvil om at Høilandsgytjen maa 
høre sammen med det undre gytjelag i nabovatnet, zkke det ovre, at den 
altsaa er fra kontinenttid, ikke sen postepiglacial. Hermed stemmer fuld- 
kommen de to arkæologiske fund. Av de 120—130 fra Skandinavien kendte 
pil- eller harpun-spisser med flintrygger indsat i siderne er den helt 
overveiende del fundet i Skaane og Danmark og almindelig henfert til en 
»harpuntid« aeldre end kekkenmeddingerne ved epi-senkningens strand- 
linje — i de vel undersekte boplasser ved denne mangler de, mens de 
er fundet i den submarine torv ved København i eketidens lag paa 4—8 m. 
dybde. Paa Jaren selv har vi formen i Viste-hulen fra vildsvin-faunaens 
varmt-kontinentale tid. Skønt denne slags flint-eggede spisser ved Ural og 
i Sibirien har været i bruk meget senere, maa det da hævdes at de i Skan- 
dinavien med sterste sikkerhet maa henferes til en kontinental »harpuntid« 
ældre end epi-senkningen — som altsaa ogsaa floraen i det lag de blev 
fundet i Heilandsvatnet viser efter sammenligningen med Skeie-vatnets to 
særskilte lag (Offerdals-spisserne kræver en særskilt forklaring — sammen med 
kalktuff-fundene og andre (av carex pseudocyperus f. ex.) i Jemtland og Anger- 
manland som vanskelig passer for postepiglacial tid). 
Heilandsgytjen indeholder efter J. HorwBoEs bestemmelser i 1 m. dybde 
foruten de 11 rene ferskvandsalger, 4 brakvands, 2 salt og brakk, 7 rene salt- 
vandsarter — saa det synes nedvendig at skille to tider — saltvands og fersk- 
vands — særskilt. Gytjen ved pilen indeholdt ‘3 m. dypt ruppia-netter. Som 
J. Hormgoe selv fortæller (1903, 149) »paa grund av sin tyngde synker de 
modne frugter straks tilbunds, utentvil avleires de i de fleste tilfeelder paa 
selve voksestedet.« Den er »et av de sikreste ledefossiler for de marine 
ler og gytjelag 1 det sydlige Norge«. Med dette lar det sig ikke godt for- 
like, naar han (1909, 11) siger: »Det er vel neppe rimeligt at anta at 
ruppia-arterne har vokset paa samme sted [1 km. indenfor strandvolden| 
som de nævnte ferskvandsplanter. Det turde være sandsynligere at de har 
