1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 61 
temmelig ens heide. Sendenfor det sydligste fremspringende kystparti av 
fast fjeld i Sole ved Vigdel—Ølbør har vi vatn ved Harveland 8 m., Byberg 
6 m., Sele 5? m., Orre 5 m., Horpestad 7 m., Skeie 6m., Hoiland 3 m. — mot 
sydligst paa Jæren Bru- og Ogne-vatn om. De av J. HozMBoE undersokte 
kontinentale gytjer og den almindelige rikelige utvikling av kiselgur gor 
det sandsynligt at vi saagodtsom overalt har hat vatn samme steder ogsaa 
i sen (Skeie—Hoiland) kontinenttid. Haevningsforholdene paa Østlandet, saa- 
ledes som de viser sig i skaelbanke-forekomsterne, viser som bekendt to 
grupper av litorale banker skilt ved et bredt fattigt belte — mya-bankerne 
og mactra-tapes-bankerne maa repræsentere lange konstante perioder skilt 
ved en tid med rask hævning (pholas — øverste ostersbankers tid). Mange- 
len i gytjen paa lag fra dryas-furutid i lavtliggende torvfyldte baekkener kan 
da ha sin forklaring i at først i tapes-linde-tid var strandlinjen saa konstant 
at der blev bygget op tilstrækkelig mægtige strandvolder til at dæmme op 
lagunesjeer med ferskt eller brakt vand. Ved Skeie—Hoiland altsaa ved 
omkring 2—3 m.s strandlinje, som sank noget mere før strandvolder igen 
blev bygget heiere op under den nye sænkning 1 epi-istid. 
Hittil kendes saavidt jeg vet ikke plantefossiler fra arktisk tid paa Jæren 
lavere end ved Stangeland, Klepp ca. 22 m. o. h. I sanden under en myr 
her findes efter J. HoLmBoE (1903, 100) sa/ix herbacea, smaabladet betula 
nana og den typisk kontinentale mya-tids zannichellia polycarpa, under gytje 
med detula odorata. Torvdannelsen ender med fattig brunmosetorv. Vi har 
her enevre grænse for den arktiske sænkning, hvis strandlinje dog sikkert ligger 
meget lavere end 22m. her. Vegetasjonsutviklingen stanser her med hvad der 
paa Østlandet kan bestemmes som (mya-) zirphæa-arca-zannichellia-betula odo- 
rata-tid. Fristadmyr i Ogne, 8m. o. h., har pinus-torv — corylus-alnus-torv 
— pinus-quercus-torv, en utvikling som fylder tiden mellem Stangeland- og 
Skeie-vegetasjonen — overlagret av [supramarin] sand, tildels med sten, 
fra atpaa-istiden og atpaa-sænkningen — med fattig, helt modern vegetasjon 
over. Vi kan altsaa efter J. HormBoEs torvmyrundersekelser paa Jæren 
skøte sammen hele utviklingen fra arktisk til varm kontinental, episænknin- 
gen og postepi — modern vegetasjon, og det er rimelig at man ogsaa vil 
kunne finde hele rækkefølgen i étt profil. Det springer overalt i øinene at 
efter atpaasænkningens tid er vegetasjonen blit betydelig mere ordinær 
og fattig; de typisk kontinentale planter zannichellia, carex pseudocyperus, 
cladium mariscus og najas-arterne er forsvundet (bare zajas flexilis har 
reddet sig til nu som relikt paa Jæren — som paa sine andre meget faa 
nordiske voksesteder, Uppland (forsv.), Skäne, 2 st., SO Finland) og cerato- 
phyllum demersum en tid ved Skeie, som endnu I st. paa Helgeland (Denn) 
og paa faa steder paa Ostlandet. Det er en overmaate frodig og rik lind- 
