62 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
ek-vegetasjon som svarer til Vistehulens vildsvinfauna, som faar en skarp 
avbrytelse; dens fossiler dækkes av fattige, ordinære lag som svarer til epi- 
senkningens stranddannelser. Dette vilde være et utænkelig forhold hvis 
‚denne sænkning se/v betegnede klimatoptimum istedetfor at avbryte det. 
Og jeg skal peke paa at algen mavicula semen, som nu bare kendes paa 
Gellivara-dundret i arktisk klimat, og som 1 Sverige er fundet fossil i zan- 
nichellia-lag, optræder under Skeie-strandvolden i tilslutning til lindevegeta- 
sjonen, sandsynligvis fra tiden for dens undergang, som den i Hillestad- 
myrene i Vestfold begynder i lag sammen med najas marina, ceratophyl- 
lum, tilia og ender i det ordinare fattige lag som dækker det. 
De flinteggede benspisser som fandtes i Heilandsvatnets najas-lag og sam- 
men med Vistes vildsvinfauna, gir anledning til et par bemaerkninger om de 
arkæologiske fund paa Jæren og deres geologiske datering. Jeg har omtalt 
den række vatn som ligger indenfor strandvoldbeltet paa Jæren. Mellem 
Sele- og Orre-vatnet ligger et stykke flatt sanddækket land paa 3 km. bredde 
mellem Grudevatn (3m. o.h.) og den 2—3-dobbelte strandvoldrække paa 
8—10m. heide som dets avløp Figgja har fundet vei gennem. Like ved 
Grudevatnet ligger nær Bore kirke den bekendte av G. Gustarson under- 
søkte boplass Holeheien. Efter analogien med de øvrige strandvoldvatn 
skulde man her ventet et stort vatn, et sidestykke til Orrevatnet, 6—8 m. 
o. h. Det er imidlertid forstaaelig nok at Figgja — Jærens største elv — har 
kunnet skære sig dypere ned gennem strandvoldbeltet — som ogsaa er 
ødelagt av sandflugten, og at derved det oprindelige store vatn er tappet 
av, saa bare Grudevatnet 3m.o.h. er blit igjen. Men det er mere end 
tænkeligt at Holeboplassen, som ligger 5 m. o. h., kan være blit oversvømmet 
ved at der blev dæmmet op et vatn til 6—8 m. ved epi-strandvoldens byg- 
ning, og at det lag av fin sand med spor av lagdeling som daekker bo- 
plassen, svarer til sandlaget som ligger indover Skeivandets nedre gytje fra 
epi-strandvolden, til sandlaget i Fristadmyren o. s. v. Jeg har tidligere, med 
den tro, at P. A. Ovens bestemmelser av tapes-strandlinjens heide her (Malle, 
Kvernevik 13.4 m., Obrestad 15.7 m.) var paalitelige, og at havet her alt- 
saa maatte ha staat rr m. over boplassen under epi-szenkningen, betragtet 
det som fuldkommen utelukket at boplassens opmurede arnesteder med 
maaltidrester, netteskaller m. m. kunde være bevaret gennem denne sænk- 
ning. Men naar det viser sig at epi-strandlinjen her ikke laa mere end 
6— 7 m., blir det tvertom meget rimelig at fokksand kan ha lagt sig over bo- 
plassen tilslut paa bunden av en r—2 m. dyp lagunesjo — hvis overflate 
korresponderte med havet under episænkningen. Den overmaate jevne 
sandmo som Holeheien er, kan ikke godt taenkes dannet supramarint. Under 
det fine dækkende sandlag og under kulturlaget viser elvemaelen ved Bore 
