1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 65 
lige paa Jæren, fandt jeg utenfor jernbanelinjen og op til 2—3 m. — og 
de skulde da svare til en havstand omtrent som den nuværende eller 
ubetydelig heiere. Og med den utsatte situasjon i den berygtede Ogne- 
bugt vil det være vanskelig tænkelig at de lese og fine supramarine dan- 
nelser 3—4 m. heiere op nogensinde har været utsat for en transgressjon. 
Og da man intet andet steds kender recente skælflyvesandavsætninger i 
saadan utstrækning, da den uhyre avsætning av varmekære smaaskæl maa 
kræve langvarig varmt kontinentalt klima, og da videre de indesluttede kul- 
turlags indhold er meget primitivt, lar — saavidt jeg kan forstaa — de 
samlede forhold sig ikke anderledes forklare end saa: om man har ældre 
hævede strandlinjedannelser i ringe heide, under 4 m., saa har ihvertfald 
landet hævet sig til en større heide end nu gennem langt varmt tidsrum 
med stærk supramarin utvikling, flere dynerækker i stort mon bygget op 
av smaa varmekære mollusker, torvdannelse, langvarig primitiv arkæologisk 
kultur. Og disse dannelser har igen ikke været utsat for nogen senere 
transgressjon til mere end et par meter heist, om nogen overhodet. 
Mot denne opfatning staar P. A. Ovens og K. BJeRLYKKES opgaver 
om en strandvold ved Lintjønn, indenfor de omtalte flyvesandsrækker, 
i 7—8 m. heide o.h. Det skal ikke nægtes at den rygg av rullet grus 
med op til nævestore sten som dæmmer for en liten myr ved Lintjønn, 
meget naturlig kan opfattes som en lagunedæmmende strandvold. Mot 
denne opfatning taler dog først og fremst den isolerede forekomst — der slutter 
sig ikke som ellers overalt paa Jæren lignende stranddannelser til i samme 
nivaa rundt omkring, hvad man nødvendig maa kræve indenfor den 
utsatte, aapne Ogne-bugt. Videre reiser den sig med en brattere kon- 
veks overflate og med større dimensjoner end jeg vet at ha set nogen- 
steds hos strandvoldene nordenfor. Og materialet er mere jevnt sorteret 
rullesten end hos disse. Jeg kan derfor ikke betragte denne korte rulle- 
stensrygg som nogen strandvold, men henfører den til de baade paa Jæren 
og Lister saa almindelige glaciale rygger som stryker i (mega-)bræens 
bevægelsesretning, og som bygges av meget forskellig materiale, fra ler- 
holdig moræne til rullet og vasket grus og sand. Disse er beskrevet baade 
av A. GRIMNES og K. BJeRLvkkE, og jeg skal senere komme tilbake til dem. 
At bræbevægelsen her i Ogne gik i Lintjønn-ryggens retning, om 30? 
nordenfor vest, fremgaar av de ikke sjeldne skuringsstriper i fast fjeld like 
ved. Og fra OSO kommer forbi Hetland lignende grusavsætninger frem 
langs fjeldvæggen fra Ogneelvens dalføre. 
Kommer visaa endnu længere syd, skildrer P. A. Øven (1903, 37) forholdene 
saa: »fjordpartierne i omegnen av Ekersund synes derimot ikke at ha været 
særlig gunstige for utformingen av dette terrasse-trin [10— 11 m.], ti de 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1913. No. 2. 5 
