1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 71 
De dalslep som kommer fra ra-morænerne paa Vestlandet, dækker 
fossilforende lag av forskellig ælde — som ra-sanden i Vestfold og ved 
Skiensfjorden. Ved Kristianssand i Toridalen over mytilus-yoldia-salix po- 
laris-lag, i Segnedalen ved Fuskeland, 15 m. o. h., likesaa, længere ute og 
lavere- over en rik lind-ek-vegetasjon (Kaddeland). De strandvolder som 
er bygget over epi-transgrederet landoverflate ved Skeie og Heiland paa 
Jæren ligger over en varmekær flora. Ved Bo, Randeberg har efter 
K. BjørLYKKES fremstilling den sidste landsænknings strandlinje rykket 
ind over baade arktisk-boreale og varmekære skalbanker!. 
Strandvolden ved Skeie indeholder selv ruppianetter, men da denne 
art har holdt sig til nu nord til Lofoten, oplyser den ikke avge- 
rende om klimatforholdene under episænkningen, og det er klart at 
selv i en strandvold bygget op i en kold tid, med drivisens hjælp, kan 
der indgaa i den og samtidige sandavsætninger rester av biota fra de ældre 
lag fra varmere tid, marine og supramarine, som volden bygges op av, og 
som ødelægges av det stigende hav. Og den sidste sænknings strandvold 
viser ved de tildels svære blokker som er fert ind over flat strand, ved 
stenstriper efter isskruing, at der maa ha været drivis ved Jæren, hvor den 
nu saa godt som aldrig fins. Ogsaa paa Sørlandet og Jæren er der saa- 
ledes maerker nok paa at forholdet er som utviklet i »Vestraet« 1910, at den 
»postglaciale ssenkning« indtraadte i varm kontinenttid, men skyldtes en atpaa- 
istids »subglaciale« naturforhold, isostatisk ved brætryk. Avgerende er her 
først og fremst det faktum, at grus- og sandlag som dækker linde-tapes- 
fossiler, kan følges direkte til ra-linjens moræner som disses dalslep. 
Likesaa at det lavere strandlinje-nivaa (II a) i Vestlandets terrassesystem, 
som anerkendt repræsenterer »tapes-sænkningen<, med sine terrasser bindes 
til en yngre og meget senere ny bræfremrykning end det heiere system 
Ic ved det arktiske strandlinje-nivaa. Beviserne for dette vil imidlertid 
først kunne feres fuldt indlysende paa grundlag av detaljkarter og detali- 
studier, dal for dal, fjord for fjord. Og tanken om at det var under 
selve sænkningens egen tid at klimatoptimum hersket, har vel sat sig saa 
fast at det ikke vil vaere let at frigere den, og gere den fortrolig med 
indlandsiser og drivis i den tid. Da jeg ikke vet om der vil bli git mig 
anledning til en saadan systematisk undersekelse av atpaa-istidens forhold 
som vil kræves til en fuldstændigere fremstilling, skal jeg til resultaterne 
fra mine ferste rekognosceringer av Serlandet og Rogaland feie nogle data 
andetsteds fra for at vække opmzrksomheten paa disse i videre omfang. 
1 Ved Gandfjorden er baade 23 m. og r4 m. strandvolder bygget i yoldialer, men dette er 
ogsaa, som vist av A. HELLAND 1881, ældre end den sidste (mega-)istid. 
