1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. OI 
sammen de kendte endemoræner med nogenlunde tilsvarende beliggenhet. 
For at vinde en første oversigt og forseke at bringe sammenhæng i de 
foreliggende iakttakelser er metoden utmærket, — jeg har ogsaa selv brukt 
KJeruLrs linjer i mine første arbeider 1885—1890. Men det er indlysende 
at man ikke kan bli staaende ved de kombinerende linjer trukket paa et 
kart, man maa folge bræranden fra et bestemt stadium i sammenhæng i 
marken og vise hvilke randmoræner efter sine egne morfologiske mærker 
hører sammen som samtidige. P. A. Oyen skiller nu under en sammen- 
hængende bræsmeltningstid, som efter hans diagram (s. 18) begynder wéen- 
for raet, mellem 4 trin I) ra-, II) Aas-, II) Aker-, IV) Romerike-trin. Hvert 
av disse trin er »dichotomisk«, indeholder /o særskilte fremrykninger og 
randmoræneavsætninger under det samlede brætilbaketog — altsaa et bil- 
lede av kvartærtidens utvikling fuldstændig forskellig fra det jeg aaret ifor- 
veien gav i Vest-raet. Derfor maa P. A. Ovens kart ofres en kort omtale — 
hans fremstilling i teksten blir jo igen vanskelig at præcisere, naar han 
S. 35, 1 motsætning til hans diagram s. 18 og hans fremstilling ellers, gentar 
fra 1904 »at denne store og skarpt markerede linje [raet], der danner et 
skille saavel i glaciologisk som faunistisk henseende, tillike repræsenterer 
grænsen for en særskilt nedisning, den ra-glaciale« og fra 1910 »at der 
ikke er nogen rimelig grund til at tvile paa at den svarer til den ameri- 
kanske Wisconsin-periode« altsaa en egen istid. Jeg skal holde mig til 
kartet og mest til vestsiden av fjorden, hvor jeg har egne iakttakelser. 
P. A. Oven omtaler og avmeerker paa sit kart en ytre række utenfor 
raet, »som kan felges temmelig godt gennem Jarlsberg« og »nar sammen- 
haengende« paa østsiden, som en av de to avdelinger av ra-trinnet«. De 
to avdelinger i dichotomien regnes altsaa for omtrent ensartede og nære i 
alder. Dette er — for at bruke P. A. Ovens uttryk om G. DE GEERS moræner 
ved grænsen — quite wrong mapping. Moraenemasserne NO og SV for 
Tønsberg er ingenlunde nogen sammenhængende endemorænerække, og 
Tjølling-morænen har ikke sin længde-utstrækning efter denne linje, men 
ligger tildels i flere rygger mere N—S i 2 km. bredde. Men først og 
fremst er motsætningen i bygning og alder ytterst utpræget mellem de »to 
avdelinger av ra-trinnet«. Morænerne utenfor er oftest bare lave avstrøkne 
bundmoræner som ligger like paa megaglacieret berg og dækkes av ler- 
laget i de svære sletter, mens raet danner en jevn rygg av det opdrevne 
ler med grus øverst fra rabræens bræelv-grus, som et tyndt dække som 
gaar frem over lersletten (med yoldia, card. echinat. m. m.) foran som et sam- 
menhængende front-slæp. Stenen i de gam/e moræner utenfor raet er ofte 
meget stærkt forvitret, hvor heiderne o.h. er større end ra-strandlinjen 
20 Z 45 m., som ved Tjølling; men i raet friske, Kortsagt, moræner kan ikke 
