92 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
godt være mere forskellige end disse to avdelinger i samme Oyenske trin. 
At betragte dem — selv om den ytre virkelig hadde repræsenteret en linje — 
som en enkelt dichotom dannelse vilde man aldrig kunnet falde paa i mar- 
ken, bare ved at konstruere sammenbindende linjer paa kartet. P. A. OvEN 
trækker ogsaa en saadan fra Brunlanes-raet til Eidanger — dichotomien er blit 
væk, mens det virkelige forhold er at Eidanger-morænerne er megaglaciale 
som de ytre moræner ved Tjølling m. m., og at ra-morænen ogsaa her ligger 
indenfor — men denne mægtige telemarkske ra-moræne ved Solum — som 
er bygget høit over Norsjø-depressjonen bak, og hvis svære slæp gaar 
frem over echinat-leret 1 Porsgrundsletten, helt frem til Eidanger-morænen, 
angis zkke paa kartet. 
Dette var altsaa P. A. Øvens I dichotome »ra-frin« — sammensat av vil- 
kaarlig konstruerede gamle megaglaciale bundmoraener utenfor og raets 
unge randdannelse — skilt i dannelsestid ved hele kontinenttiden fra yol- 
dia- til isorardia-lerets tid. Indenfor kommer saa II det dichotome » das-trins. 
Paa vestsiden bestaar dette senere trin av en moræne i Laugendalen, en 
dobbelt i Sande og Svelvik-morænen. Det sammenbindende led her er 
Sande-morænerne, som skal repræsentere en oscillasjon i bræranden 
nordfra. Det faktiske forhold er imidlertid at hvad man har i Sande 
er randmorænerne om en liten brætunge som kommer ned i Sande- 
dalens nedre del fra vest, fra Ekern-siden. Jeg har fulgt endel av venstre 
randmoræne og heire randmoræne skridt for skridt fra spissen nede ved 
fjorden med jevn stigning og utmærket randmorænedannelse helt op paa 
højden, hvor den har kommet frem gennem en trang dal. Og motsætnin- 
gen av det unge ler i bræende-søkket nedenfor og vestenfor Sande kirke, 
som ligger paa randmorænen, og det ældre fossilførende længere nord i 
dalen er tydelig. Bræbevægelsens retning fremgaar ogsaa tydelig av TH. 
KjeruLrs blokk-liste (Utsigt 1879 s. 28). »Av ganske fremmede for stedet 
saaes: store blokker med granatførende hornblendegneis, kan være Kongs- 
berg-egnens eller Holtefjelds, videre mørk gabbro, kan være Holtefjelds, rød 
og hvit pegmatit-granit som paa Krøderens vestside, hornblendegranit og 
gabbro som Holtefjelds, kvarts av grundfjeldet, rød stripet granit som Tons- 
aasens chaussé, sandsten av etasjen 9 samt marmor og porfyrer, kan være 
Haugsunds eller Liers. Alt dette uttaler transport nordenfra, tildels lang- 
veis. Ved at krype frem fra Krederen over Sigdal langs Holtefjeldets horn- 
blendegranit, dernæst forbi Haugsunds porfyr og marmor o.s. v. kunde 
dette materiale nedbzeres.« Fjeldpartiet i NV for Ekern, i vatnets længde- 
retning, Holtefjeld, dominerer ubetinget i de fremmede blokker, og dertil slutter 
sig blokker som kan ha fortsat fra Haugsund efter det ældste bredeste dal- 
fere, til Ekern — og fra Ekern viser randmorænerne og skuringsmaerkerne 
