100 ANDR. M. HANSEN. M.-N. Kl. 
en svak særskilt nedisning med ikke sammensmeltede braekerner (som 
botn-heiderne viser dem); atpaabræen kan ikke ha naadd længere end til 
raet i syd, og ikke engang overalt til vandskillet nordpaa. 
Overalt meter vi saaledes mærker av at det var under en virkelig 
istid den sidste sænkning skedde, under en atpaaistid som bret ind braatt 
i den varmeste kontinentalperiode, tapes, isocardia, (vildsvin), linde-tid. Ra- 
moraenernes randavsetninger kommer med knivskarp grænse over den 
varme tids lag, uten at nogen langsom klimatforandring er indvarslet av 
biotaen (uten kanske ved granpollen-laget i Närke). Og storbreens egne 
forhold, de langt fremskutte og uregelmæssig topografisk begrænsede, 
litet mægtige jøkler (50—70 m. ut mot randen), bræoverflatens heide 
efter randmoræner, botner, band og skar, videre skuringsmærker og sidste 
blokkflyttninger, som viser at den ikke er blit nogen færdig sammensmeltet 
indlandsis, men at de storbrækerner som begyndte at danne sig i de hei- 
fjeldscentrer, hvor bare en 3—4° temperatursænkning vilde frembringe 
evig sne, endnu sendte sine braestrommer mot hverandre da deres utvik- 
ling igen blev avbrutt ved ny klimatforbedring — alle disse atpaabræens 
forhold viser ogsaa at epiglaciasjonen var episodisk og svak. 
Atpaabreeens rand trak sig i Norge paa Sørlandet ind fra kystlinjen. Vest- 
landet var et forland med bare lokale bræer, nordenfjelds naadde storbræen 
knap ind over Kolen. I Sverige naadde den ihvertfald ikke længere end 
til Midtsverige. Paa Vestlandet blev den varme biota haardt medtat og 
sprængt til relikter i forlandet. Sondenfor og estenfor storbræen avtok 
temperatursænkningens indflytelse paa biotaen. Men »den postglaciala kli- 
matförsämring« er dog forlængst iakttat i Sverige av SERNANDER, som dog 
vil indordne den i Blyttske perioder, og N. O. Horst. Og fuldkommen 
klart traer den frem i von Posts utmaerkede undersekelser av torvmyrer i 
Narke (G. F. F. 1909, 639). Vi har rækkefølgen 1) dryas-zannichellia, 
2) birk, furu, hassel, cladium mariscus, 3) lind, najas, trapa. Saa kommer 
øverst her et lag med gran-pollen og saa hydrofil torv, med stigning av 
vandstanden i Hjälmaren i den postglaciala försämringstid. Ifølge O. Gu- 
MÆLIUS kommer enkelte steder her svämlera over gytjen, if. KJELLMARK ved 
Längen, straks vestenfor, over trapa-gytjen gran og betula nana (G. F.F. 
21, 1900). Og fra Småland omtaler A. GAVELIN lignende forhold (S. G. 
U. C 204, 1907) cladium, carex pseudocyp., najas marina, ek-hassel, varme 
lag avbrutt av svämlera og modern fattig frisk torv. 
For Danmarks vedkommende skal mindes om, at det er ek i de 
skoger fra kontinenttiden som er blit submarine ved episænkningen, og jeg 
vil fastholde (mot W. C. Breccers kritik, N. G. U. nr. 41, 1905) berettigel- 
sen av min uttalelse i »Menneskeslagtens zlde« 1895, at kekkenmeddin- 
