1912. No. 2: FRA ISTIDERNE. IOI 
gernes fauna, trods vildsvin og tapes, dog med elg, tiur, geirfugl, russe- 
kobbe, hvitfisk har et mere nordlig prag end man skulde vente i ek-lind- 
tapes-osters-tidens kontinentale klimat-optimum. Vi maa ogsaa huske paa, 
at det netop var under episænkningen at »graensetorvens« rike vegetasjon 
og tapesbankernes sydlige former efterhaanden forsvandt eller spredtes, 
saa de fra forst av endnu maatte ventes at forekomme og undertiden ogsaa 
holdt sig gennem den svake atpaaistid. 
Fra Tyskland har vi en oversigt fra forskellige forfattere i »Die 
Klimatveränderungen in Deutschland seit der letzten Eiszeit« (Zs. d. D. geol. 
Gesells. 62, 1910). A. Scuurz finder at det ligger ner at anta at litorina- 
sænkningen falder sammen 1 tid med en av de senere fremstot av Alpernes 
jekler, altsaa i en av hans kolde perioder. Og aapenbart falder den tid som 
gaar umiddelbart forut for maksimum av litorinasænkningen, i hvilken et 
stort antal lovtrer og busker i Skandinavien var utbredt langt længere 
nord end nu, sammen med en varm periode. C. A. WEBERS grund- 
leggende torvmyrundersekelser viser, at utviklingen dryas-cladium o. s. v. 
ender med en grenzhorizont som viser en gennemgaaende forvitring og 
dekomposisjon i en utpræget sekulær tor tid [varm kontinental], hvorefter 
klimatet igen blir fugtigere og ny frisk, udekomponeret hvitmose bygger 
Hochmoor, selv hvor den ikke trives nu. J. STOLLERS klare fremstilling lar det 
endnu stærkere trae frem at vi har en klimatforveerring ikke alene i for- 
hold til varm kontinental tid, men ogsaa 1 forhold til nutiden. I de gamle 
heimoser har vi over dryas-leret salix reticulata, birk og furu. »Forst i 
neerheten av grensetorven forandrer profilet sig. Temmelig samtidig optraer 
hassel, ek, or; eken blir hurtig herskende tre, linden begynder allerede 
med hasselen og ask og cornus sanguinea. Karakteristisk er videre cladium, 
carex pseudocyp., lycop.; i ekeperioden ceratophyllum, najas, trapa. 
Samtidig med de øverste lag av denne ældre heimosetorv og graense- 
torven er talrige skovmoselag nær Nordsje-kysten, som længere indover 
dækkes av ung hvitmosetorv, mens andre kan følges flere kilometer utover 
submarint (til — 20 m. ved Weser-mundingen) med sunkne skoger av mæg- 
tige eker foruten birk, furu, or. Alle lag som ligger over graensetorven 
har mere eller mindre modernt heimose-preg. Svarende til sphagnum-, 
scirpus-, calluna-lag i de ældre hoimoser fra kølig tid har man overordentlig 
utbredt unge moser, hvis dannelse begynder i s/utten av ekeperioden; disse 
ligger diskordant over stærkt forvitret graensetorv fra særlig varm tid, som til- 
hører »ancylus-tidens« sidste del. Litorina-sænkningen bringer ekevegeta- 
sjonen utover Nordsjesletten under vand. »Eken som skogdanner optraeder 
ferst 1 lag fra den tid da graensetorven danner det skarpe avsnit i de aeldre 
heimoser, og som gik forut for litorinahavets indbrudd i Ostersjeen«. »De- 
