Io2 ANDR. M. HANSEN. 
M.-N. Kl. 
gyndelsen av litorinatiden falder sammen med slutningsavsnittet av ekeperioden« 
(s. 172). STOLLER mener vistnok at omslaget skyldes et omslag fra varmt kon- 
tinentalt klimat til »feucht-warm«, væsentlig vistnok fordi beken kommer i 
tiden efter sænkningen. Men selve det faktum, at vi har en saa overordentlig 
utbredt torvmyrdannelse like i sydkanten av det nordeuropæiske torvmyr- 
omraade, beviser at det har været en fugtig og kold tid. »De fleste av vore 
torvmyrer tilhører den yngre gruppe — deriblandt alle de højmoser som 
mangler ældre sphagnetum-torv, og som har utviklet sig paa for ter grund. 
»Mange forskere tror at se et bevis for at vi igen befinder os i en tør 
periode, i vore høimosers nuværende forhold — de er stanset i vækst og 
forvitrer«. Nu kan kulturen ha virket med, men som det store almindelige 
træk synes jeg det er utænkelig at der har kunnet optræde en saa rask 
og overordentlig utbredt nordlig hvitmosedannelse helt vest i Holland og 
syd i Hannover m. m. uten ved en temperatursænkning fuldstændig like 
utpræget som den der hehøves til dannelsen av de epiglaciale storbræ- 
kerner paa de skandinaviske heifjeld og dermed atpaa-istiden. 
I Skotland har vi endelig efter J. GEIKIE det avgerende bevis for, 
at den sænkning som bragte saa store strækninger av Nordsjøsletten 
under hav og bygget carse-terrasserne over lavere forestians eke-vegatasjon, 
var en atpaa-istid, for paa nordvestkysten gik jøklerne tildels ned til denne 
50” strandlinje. Men ogsaa her trær det nære forhold til varm tapes-tid 
frem, ved at paa østkysten findes endog østers i 50’-terrasserne med deres 
boplasser, som i Danmark ved køkkenmøddingstrandlinjen. [Sml. at iso- 
cardia i Stryn fortsætter gennem epi-senkningen, KALDHoL IgI2, og dens 
temperatursaenkning |. 
Billedet av en utpræget temperatursenkning som indtraadte bratt i 
den varme-kontinentale tid og avbret denne under en sænkning av landene 
i Nordvest-Europa, trær os i mete fra alle kanter med fuldt harmoniske 
træk. I Nordskotland og Norge—Nord-Sverige— Finland har det været en 
virkelig istid, med storbraer frem til ra-linjen i Norge og jokler ned til 
50° strandlinjen i NV-Skotland. Mens man i Danmark og Sydsverige av 
det nare forhold til eke-vegetasjon og tapes-fauna fra den tid som klimat- 
og land-sænkningen indtraadte i, lot sig lede til at anta at klimatoptimum 
karakteriserede netop seenkningstiden selv, kræver J. GEIKIES iakttakelser i 
Skotland og mine i Norge med tvingende nedvendighet antakelse av at den 
temperatursenkning — som ogsaa har avmeerket sig andetsteds — her gav 
en atpaaistid, selv om temperatursænkningen kanske ikke har været mere 
end 3—4? c. Endnu for faa aar siden kunde det siges- at »det var til 
evidens godtgjort« at den postglaciale sænkning repræsenterede det varmeste 
tidsrum efter sidste store istid« (W. C. BRØGGER »Strandlinjens beliggenhet 
