er 
1913. No. 2. FRA ISTIDERNE. 105 
2 
sætninger paa Østlandet. Man maa regne med at der efter epiglacialtiden 
kan ha skedd en ny indvandring baade fra Sydsverige (Ringsjó— Bohuslen), 
Ostsverige (Uppland—Närke) og fra Vestlandet (ved Torp, Brunlanes, er en 
saadan sandsynlig) av den forgermanske befolkning, som ogsaa kan ha 
fort med sig ældre stenalders typer. Men i hovedsaken maa det være saa, 
at ihvertfald boplassfund av ægte gammelt Nestvet-præg maa være ind- 
skraenket til frilandet i ra-perioden. At saa ogsaa er tilfældet fremgaar av 
W. C. Broccers karter over Nestvetokse- og butnakke-fund (N. G. U. 41, 
I905) En forholdsvis stor maengde falder utenfor raet paa ostsiden, i 
Tistavasdragets dalfere, nordenfor Aasmoreenen, i Svindal, altsaa steder som 
jeg i Vestraet har skildret som sandsynligvis ikke epiglacieret — som da 
heller ikke Nostvet-egnen selv er. Men ra-joklernes utbredelse paa estsiden 
av Kristianiafjorden er endnu ikke kendt, saa alle uttalelser herom er 
hypotetiske. Paa vestsiden faar vi en geologisk forklaring for den meerk- 
værdige forskel mellem de nære og topografisk saa like dalfører Lier og 
Sande. I Lier, som har huset en svær epijøkel, er Nøstvetfundene faa og 
og oftest meget heitliggende, over daljøkelen. I Sande har vi derimot en 
stor mængde Nøstvetfund, nordenom den lille epi-jøkeltunge vestfra i dal- 
mundingen. I Hirtadalen — friland mellem de to vestfoldske rajøkler — har 
vi igen mange fund, som paavist av W. G. Broccer knyttet til »tapes- 
strandlinjen» — som er (øvre) ratids (» Vest-raet). Den paafaldende fattigdom 
i Østagder forklares — vi er indenfor Skagerak-raet. Fundene begynder 
igen paa Tromøen, paa Lister og paa Jæren — Bøml—Møre. 
I de store træk kan overensstemmelsen mellem friland i ra-perioden 
og ældre stenalders fund allerede nu sees. Men som studiet av kontinen- 
tale skælforekomster og plantefund viser, vil man ogsaa indenfor ra-jøklernes 
omriss kunne finde kontinentale levninger paa uventede steder, hvis for- 
hold kun kan utredes ved noie detajlundersøkelser. Og det samme maa 
gælde de gamle stenaldersfund. Ogsaa i Sverige trær allerede straks frem 
en vis overensstemmelse mellem 7so/erede stenaldersfund og zso/erede lito- 
rina-skælbanker og carex pseudocyperus-najas-fund i Nordsverige (Alnö, 
Jemtland, Siljan). Ogsaa for forstaaelsen av vort folks forhistorie er et 
neie studium av epiglaciasjonens grænser paatrængende nødvendig. 
Antropologisk faar vi en mere tilfredsstillende forklaring for at Vest- 
landets kyststrøk har en saa utpræget mere kortskallet befolkning end 
Østlandet. Her øst blev nemlig den ældre Nøstvet-rase helt feiet væk av 
ra-bræen, og landet kan ihvertfald bare ha blit svakt besat igen før de 
langskallede jordbrukende germaner indvandrede. Hovedmomentet i min 
forklaring fra for 20 aar siden av de antropologiske grænser i Norge, den 
at en kortskallet urbefolkning bare paa Vestlandet overlevet en svak 
