108 ANDR. M. HANSEN. M.-N. KI. 
= SNE TT + > k] 
4. DE STORE ISTIDER. 
Under de store ældre istider har Skandinavien tilhørt erosjonsfeltet. 
"Efter bræernes fysik vil erosjonen være liten ved selve centrum av stor- 
bræen eller bræskillet. Størst vil den gennemsnitlig være hvor bræover- 
flaten skærer snegrænsen — fordi her størst ismaengde feres gennem 
tversnittet (sml. N. Magas. f. Naturv. 34, 1895). Omkring den skandinaviske 
halve, som har oceanet i nordvest, har vi defleksjonsbassinerne Hvitehavet, 
Ostersjoen, Norske rende. Utenom kommer det store avsætningsomraade, 
hvor tynd bræplate skyves utover ovenpaa det bundmorænelag som stadig 
okes, og hvor de svære fluvioglaciale avsaetninger sker — i Rusland, 
Nordtyskland, Nordsjesletten. Paa den brattere kystside ut mot Atlanter- 
havsdypet, hvor braeerne hurtig fores ned til avsmeltningslinjen og til 
kalvning i hav, vil bundmoræne paa land væsentlig komme til flekvis av- 
sætning som stet- og læ-morænemasser. Det blir som randavsætninger 
akkumulasjonen sker, randmoræner med overgangskegler og marine lag, 
og paa land ferst naar braeen har trukket sig indenfor kystlinjen. 
Norges smale, bratte Vest- og Nordland falder raskt av til Vesterhavet, 
og erosjonen har samlet sig i de tætte præglaciale dalferer som blev til 
fjordsystemet. »Strandflaten«, H. Reuscu, utenfor viser sig, som skærgaarden 
om glacieret land ellers, væsentlig som erosjonsomraade, hvor fjordjeklerne 
har kunnet spre sig og folge bergarternes strok efter den gamle fjeldkæde- 
folding, med dypere eroderet gennembrudd av og til og med stærk setedan- 
nelse ved strandlinjen. Forst ute i de store submarine »egger« finder vi 
her mægtige glacialavsætninger. Supramarint finder vi bare hist og her 
morænemasser presset mot fjeldsiderne foruten hævede marine lag fra tider 
da fjordjeklerne hadde trukket sig tilbake, terrasser, engseter, sundfyldinger 
som er blit eid. Og i fjorddalene indenfor tilslut litt bundmoræne og li- 
morænerne langs dalsiderne. i 
Kun paa to steder, hvor Sørlandet gaar over i Vestlandet, fins kvar- 
tære lag i noget større sammenhængende avsætning og med mægtighet 
paa op til omkring 100 m., paa Lister og paa Jæren. Disse dannelser, 
som ligger som list eller jar utenom fjeldlandet, faar saaledes en særlig 
interesse for norsk kvartærgeologi. 
