IIo ANDR. M. HANSEN. M.-N. KI. 
og avsatte sin bundmorane over dem, maa ha været væsentlig bestem- 
mende for overflateforholdene. Vi faar finde ut hvad de kan fortælle. 
H. Reuscu, A. GRIMNES, K. Byor_ykke har alle fremhævet, at der navn- 
lig nord paa Jæren fins utprægede morænerygger som stryker som sku- 
ringsstriperne og altsaa følger sidste bræbevægelses retning NO—SV. Slike 
er ogsaa meget fremtrædende i landskapet og har ofte parallele forsænk- 
ninger imellem, som Gimremyren m. fl. Lignende moranerygger har man 
ogsaa paa Lister, ved Kraagenes—Huseby, Hananger, Skeime— Hassel, 
likeledes NO—SV. Selve den dynamiske oprindelse for disse rygger er 
ikke umiddelbart indlysende. De indeholder ofte en kerne av ler eller 
rullet grus og sand under morænekappen, men har i det hele likhet med 
de amerikanske drumlins, ved sin orientering efter bræbevægelsen, den 
hvaelvede form, det noget vekslende materiale. At de maa skyldes differen- 
sialtryk under braeen maa antas, men det er ikke let at paavise hvad der 
har betinget det. Paa Lister kunde man efter RK. let faa indtryk av at 
ryggerne begyndte utenfor sænkninger i fjeldmassen bakenfor, Skeime— 
Hassel-ryggen foran Præstevatn, Huseby foran Lundevaagen. Men man 
skulde dog fer vente stærkere erosjon under de bræstrommer som kom frem 
der. Og ser man bak-landet i litt større forhold, saa ser man at bre- 
stremmen maa vare samlet av Framvaren og Lyngdalsfjorden (4— 500 m. 
dyp), og da viser det sig at de mest utpregede rygger netop folger paa 
siderne av disse over Lister efter NV—SV-retningen. Br&stremmene har 
gaat frem stærkest efter sænkningerne mellem dem. Og i en av sænk- 
ningerne, ved Neseimvatnet, finder vi glaciale (brae-)aas-dannelser, som H. 
REuscH har skildret, fra sidste tid av breestremmen her. 
I stort maal har vi det samme paa Jeren. Gandfjorden maa ha sam- 
let den stærkeste bræstrøm fra NO, og den fortsættes forbi Freilandsvatnet 
til den sænkning ut mot havet som Time-aasen følger, Jaerens vidtlef- 
tigste bræ-aas — beskrevet av A. GRIMNES, jfr. K. BjenLvkkr. Nordenfor 
følger Gimremyrs-sænkningen fra Lura. 
Den sandsynligste forklaring blir da at bevægelsen i bræen ikke har 
været som i en sammenhængende jevn flate, men samlet i parallele strøm- 
mer med stærkere fart og tryk. Og fra disse blir da underliggende ler og 
sand presset ut i siderne til mindre tryk. Ryggenes indre bygning svarer 
hertil. Og i sammenhæng med det staar - vistnok ogsaa det, at man saa 
ofte finder striper av tildels meget svære stener orienteret nogenlunde i 
bræbevægelsens retning langs foten av moræneryggene, i kanten av den 
myr- eller vandfyldte sænkning, som et slags sidemoræne for de svindende 
bræstrømmer mellem ryggene. 
Disse særskilte bræstrømmer fører naturlig til samme slutning som det 
