#513, No, 2. FRA ISTIDERNE. 121 
landet for at se om der ikke ogsaa estenfor Lister fins en lignende 
brem av moræneavsætninger eller mærker paa at indlandets braestremmer 
har svinget over i Skagerakstremmen. 
Av amtskartet synes det noksaa klart at fremgaa at der ligger en hel 
række grunder i linje fra Lister til utenom Lindesnes helt til ut for Mandal, 
som naturlig opfattes som samme fænomen. Odhausen, Slettingen, Tunge-, 
Bjerne-, Aasgaard-grundene, Grunde-, Nes-, Oia-kletten, Ystestenen, Ode- 
gaardsgrunden — og Kletten ferer os fra Norges. sydligste punkt i 
ganske godt sammenhængende række til Lister-Rauna. For en stor del 
ihvertfald er det ogsaa virkelig flak av lest materiale, og man har dypere 
vand indenfor med slik. Fuldt saa god som den synes paa amtskartet er 
den dog ikke efter de nyere sjekarter. I stedet for Tunge-grunden og 
Bjorne-grunden vest for Ryvingen som flak fra — 34 og — 42 m. viser 
de fast fjeld med — 88 og — 71 m., og de omgives av slik-bund som 
griper bredt og dypt ind mellem Ryvingen og Vaareerne est for Lindesnes. 
Det er vel ferst omtrent ved Lindesnes, med Neskletten, at vi kan tale om 
en begyndende moraene-avseetning utenfor Serlandet. Kamprofilet er ogsaa 
her meget ujevnt, og vi maa helst tænke os det saa, at de flekvise moraener 
blir hyppigere naar vi fra erosjonsomraadet naermer os det omraade hvor 
de sterre lose masser blir avsat eller stuvet sammen. 
Netop i dette strok, fra Norges sydspiss, fra øerne utenfor Mandal, 
Lande, Skerne, over Lindesnes og frem til Vanse er et andet overflate- 
fænomen meget paafaldende. Det er de mange store flyttblokker 1 fri 
situasjon paa ellers temmelig bart fjeld, likesaavel oppe paa heiderne som 
lavt nede. Blokkerne er meget paafaldende ved dampskibsleden, men gaar 
ogsaa et stykke ind i landet som i Spangereid, Farsund. Fænomenet er 
omtalt av flere, saaledes av A. HELLAND i N. L. & F. og av DANIELSEN i 
N. G. U. 55, 1910 s. 27: »Naar man reiser med dampskibet fra Kristianssand 
til Mandal, kan man iagtta hvorledes skærgaarden litt efter litt skifter ka- 
rakter. Mens paa øerne og holmerne nær Kristianssand vandreblokkene 
er forholdsvis sparsomme og fjeldet sjelden er dækket av løsmateriale, blir 
forholdet snudd om naar man nærmer sig Mandal: Vandreblokkene blir 
talrige og ligger paa iøinefaldende steder utover holmerne og øerne, og 
samtidig tiltar ogsaa andet morænemateriale i mængde, saa vegetasjonen 
blir frodigere. Jeg synes fænomenet er saa paafaldende at det trænger en 
forklaring, og følgende forklaring forekommer mig meget sandsynlig: dette 
skærgaardsbelte, hvor flyttblokkene og andet morænemateriale findes i slik 
mængde, betegner grænsen for isens herredømme under et eller andet 
avsnit av istiden, antakelig under sidste nedisning«. 
Paa mig har fænomenet altid git et andet indtryk, det eiendommelige 
